Постанова
Іменем України
 
15 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 331/549/19
провадження № 51-5964 км 20
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 ,
 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                      ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції        захисника – адвоката ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції        потерпілого ОСОБА_7 
 
розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника – адвоката  ОСОБА_6 в інтересах засудженого  ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2020 рокуу кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Запоріжжя, який зареєстрований та фактично проживає у АДРЕСА_1 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2020 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК  та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років.
2. Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 17 листопада 2018 року, приблизно о 14 годині 05 хвилин, знаходячись за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 ), діючи з прямим умислом, спрямованим на умисне вбивство ОСОБА_9 , у ході раптово виниклого на побутовому підґрунті конфлікту з мотивів особистої неприязності, усвідомлюючи та бажаючи спричинення смерті останній, ножем завдав потерпілій не менше одинадцяти колото-різаних поранень у ділянку тулуба, чим заподіяв ОСОБА_9 тілесні ушкодження, внаслідок яких настала її смерть.
3. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
4. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення щодо   ОСОБА_8 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
5. Свої вимоги захисник мотивує тим, що:
- суд першої інстанції, а саме одна із суддів колегії – суддя ОСОБА_10 ,допустила порушення таємниці нарадчої кімнати, ухваливши п`ять судових рішень в адміністративних, кримінальних та цивільних справах у період перебування в нарадчій кімнаті для ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 ;
- суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про проведення повторної судово-психіатричної експертизи засудженого ОСОБА_8 ;
- висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК,  є надуманими та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки ґрунтуються на припущеннях. Крім того, на думку захисника, суд першої інстанції був упередженим та несправедливим, а суд апеляційної інстанції обмежився лише перерахуванням доказів і загальними формулюваннями про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК, та не мотивував своєї відмови в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту. 
Позиції учасників судового провадження
6. Захисник – адвокат ОСОБА_6  підтримав свою касаційну скаргу, подану в інтересах засудженого ОСОБА_8 .
7. Потерпілий ОСОБА_7 також підтримав касаційну скаргу захисника – адвоката ОСОБА_6 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_8 .
8. Прокурор заперечив проти касаційної скарги захисника. Вказав на законність та обґрунтованість судових рішень щодо ОСОБА_8 та просив залишити їх без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення.
Мотиви Суду
Щодо необґрунтованих відмов у задоволенні клопотань
9. Сторона захисту скаржиться на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання потерпілого ОСОБА_7 про проведення повторної судово-психіатричної експертизи засудженого ОСОБА_8 . Вказане клопотання також було підтримано стороною захисту.
10. Проте вищенаведені доводи є неприйнятними з огляду на таке.
11. Так, положеннями ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК)  чітко регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення місцевого суду в межах апеляційної скарги. За клопотанням учасників судового провадження апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, якщо суд першої інстанції дослідив їх неповністю або з порушеннями; апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися місцевим судом, виключно в разі, якщо учасники судового провадження заявляли клопотання про дослідження таких доказів під час розгляду в суді першої інстанції або якщо про них стало відомо після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
12. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, зокрема диску відеозапису судового засідання від 28 вересня 2020 року (т.3, а.с.108б), усне клопотання потерпілого ОСОБА_7 про проведення повторної судово-психіатричної експертизи засудженого ОСОБА_8 вперше було заявлено в суді апеляційної інстанції. При цьому вказане клопотання в суді першої інстанції не заявлялось взагалі ані потерпілим, ані стороною захисту.
13. Суд апеляційної інстанції проаналізував доводи потерпілого ОСОБА_7 , заслухав думку захисника – адвоката ОСОБА_6 та прокурора про необхідність проведення повторної судово-психіатричної експертизи засудженого ОСОБА_8 та не знайшов для цього достатніх підстав, передбачених положеннями чинного законодавства України.
14. Таким чином, відмова в задоволенні клопотання про необхідність проведення повторної судово-психіатричної експертизи не свідчить про порушення апеляційним судом кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду. 
Щодо порушення таємниці нарадчої кімнати
15. Захисник, серед іншого, посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку із порушенням судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати. Так, у своїй касаційній скарзі захисник вказує, що одна із суддів колегії суду першої інстанції – суддя ОСОБА_10 допустила порушення таємниці нарадчої кімнати, ухваливши п`ять судових рішень в адміністративних, кримінальних та цивільних справах у період перебування в нарадчій кімнаті для ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 .
16. За приписами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, - повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження, встановити істину, забезпечити права і законні інтереси учасників провадження тощо. Частиною 2 ст. 412 КПК передбачено перелік порушень, які в будь-якому разі тягнуть скасування судового рішення.
17. Водночас порушення КПК, що не вплинуло і не могло вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, не визнається істотним і не тягне скасування судового рішення.
18. Згідно з вимогами статей 366, 367, 371 КПК після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку та вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу, після чого ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення вироку в нарадчій кімнаті.
19. Під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті приймається рішення щодо формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі, оцінюються докази, кожен окремо та у сукупності, вирішується питання допустимості доказів під час такої оцінки тощо. Крім нерозголошення інформації, обговорюваної в нарадчій кімнаті, вищевказані норми передбачають ще й зосередження суду на обставинах того кримінального провадження, яке він має завершити ухваленням судового рішення.
20. Таким чином, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень в інших справах є порушенням таємниці наради суддів.
21. Разом з тим порушення таємниці наради суддів не є безумовною підставою для скасування судового рішення відповідно до ч. 2 ст. 412 КПК. Суди апеляційної та касаційної інстанцій оцінюють істотність виявлених порушень порядку ухвалення рішення в нарадчій кімнаті шляхом з`ясування, чи призвели вони до неможливості ухвалити законне й справедливе рішення.
22. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 лютого          2020 року (справа № 316/1358/17, провадження № 51-7241кмо18), з урахуванням положень ст. 367 КПК, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч.1 ст.412 КПК може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.
23. Водночас для того, щоб встановити, чи було порушення таємниці наради суддів істотним у розумінні ст. 412 КПК чи ні, потрібно провести дослідження вказаних у касаційній скарзі фактів, пов`язаних із ухваленням суддею ОСОБА_10 п`яти судових рішень в адміністративних, кримінальних та цивільних справах у період перебування в нарадчій кімнаті для ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 .
24. Проте, згідно з вимогами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
25. Отже, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону у зв`язку з порушенням судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати повинно бути предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
Щодо інших доводів захисника
26. Частина 2 ст. 17 КПК передбачає, що сторона обвинувачення має довести винуватість особи поза розумним сумнівом. Поза розумним сумнівом мають бути доведені всі обставини, які є важливими для правової кваліфікації діяння за ч.1 ст.115 КК.
27. Для додержання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який сумнів у версії обвинувачення був спростований фактами, встановленими на підставі доказів, і єдина версія, якою безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у пред`явленому обвинуваченні.
28. Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. 
29. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
30. Суди визнали ОСОБА_8 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК. Проте, касаційна скарга захисника мотивована тим, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК, є надуманими та не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки ґрунтуються на припущеннях. Зокрема, захисник вважає, що: судами неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, оскільки вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не доведено жодними переконливими доказами; допитані в судовому засіданні свідки не володіли інформацією щодо обставин скоєння злочину; судами не спростовано версію сторони захисту про заподіяння ножових поранень ОСОБА_9 квартирантом ОСОБА_11 .
31. Крім того, захисник вказує, що суд першої інстанції був упередженим та несправедливим, а суд апеляційної інстанції обмежився лише перерахуванням доказів та загальними формулюваннями про доведеність винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК, та не мотивував своєї відмови в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту.
32. Таким чином, питання у цьому аспекті зводиться до того, чи доведено обвинуваченням поза розумним сумнівом винуватість   ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК.
33. Проте, апеляційний суд, порушуючи вимоги ст. 419 КПК, в ухвалі не дотримався стандарту доведення поза розумним сумнівом та не навів мотивованого обґрунтування, чому він відхилив аргумент апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК з посиланням на конкретні докази. Таке порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним у розумінні ст. 412 КПК, що дає підстави для скасування судового рішення.
34. Ураховуючи наведене, колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки при її постановленні залишились неперевіреними належним чином доводи сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що ставить під сумнів законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень щодо визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК.
35. Оскільки вирішення питання про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину вимагатиме оцінки доказів у справі з точки зору їх достовірності, в силу положень ст. 433 КПК суд касаційної інстанції позбавлений можливості вирішити це питання, а тому касаційну скаргу захисника слід задовольнити частково, а вказане судове рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
36. Під час нового розгляду справи апеляційному суду слід врахувати наведене вище, ретельно, використовуючи всі процесуальні можливості, здійснити перевірку доводів сторони захисту, після чого з урахуванням усіх обставин і вимог кримінального процесуального закону здійснити оцінку належності, достовірності та допустимості доказів, а також їх сукупності з точки зору достатності та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, яке буде відповідати стандарту доведення поза розумним сумнівом.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
ухвалила:
Касаційну скаргу захисника – адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не  підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                          ОСОБА_2                          ОСОБА_3