Номер провадження: 22-ц/813/6532/21 
Номер справи місцевого суду: 755/16261/20
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д., 
переглянув у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Дикуна Ігоря Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Одеська міська рада, -

В С Т А Н О В И В:

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа - Одеська міська рада.
В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем за законом померлої ОСОБА_2 є її племінниця - ОСОБА_1 ..
Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пачевої І.І. від 25.08.2020р. заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , оскільки на підставі поданих документів нотаріус позбавлений можливості встановити факт родинних відносин ОСОБА_1 із ОСОБА_2 , та рекомендовано звернутись до суду.
У зв`язку із викладеним ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва та просила суд встановити факт родинних відносин між нею та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_2 ..
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, передано до Малиновського районного суду м. Одеси, за територіальною підсудністю.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, повернуто до Дніпровського районного суду м. Києва.
В апеляційній скарзі адвокат Дикун І.М. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року та передати цивільну справу до Малиновського районного суду м. Одеси для вирішення питання про відкриття провадження у справі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 15 червня 2021 року.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із важливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 7Закону України від 23лютого 2006року №3477-IV«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Статтями 11, 15 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження -це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За змістом пунктів 1 та 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи: про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.
Факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.
Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки.
Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення факту родинних відносин залежно від мети встановлення цього факту можуть бути й інші особи, які мають право на спадщину (брати, сестри, онуки, особи, на користь яких складено заповіт, усиновлені, територіальна громада за відсутності інших спадкоємців за законом і заповітом).
За правилами ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Отже, провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відкриваються судом на підставі подання письмової заяви, і така заява подається за місцем проживання фізичної особи - заявника.
За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Водночас має значення зареєстроване місце проживання.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин, між нею та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме що ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_2 , з метою подальшого прийняття спадщини, яка складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до даних паспорта громадянина України, ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 27).
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що ОСОБА_1 , згідно вимог ст. 316 ЦПК України вірно звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин в рамках окремого провадження, тобто за місцем свого проживання та реєстрації, оскільки такий висновок є законним, обґрунтованим, прийнятим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Апеляційний суд вважає помилковим застосування до даних правовідносин правила виключної підсудності, а саме вимоги ч. 1 ст. 30 ЦПК України, згідно якої заяви, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходження майна або основної його частини, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин в рамках окремого провадження, а не із позовом, в порядку позовного провадження, предметом якого є певне нерухоме майно.
 В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, зокрема, що встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.
Оскільки, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин в рамках окремого провадження, а питання про наявність в даних відносинах спору про право або необхідності вирішення такого спору в судовому порядку, в рамках позовного провадження, судом не вирішувалось, тому правильним є застосування правил щодо визначення підсудності, передбачених вимогами ст. 316 ЦПК України.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що оскільки ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року про передачу справу за територіальною підсудність набрала законної сили та є обов`язковою до виконання, а тому Малиновський районний суд м. Одеси має прийняти справу до свого провадження та розглядати її, з огляду на наступне.
Дійсно, згідно вимог ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що статтями 263-264 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим , тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
Дотриманням судами процесуальних норм інституту підсудності означає дотримання положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частина 6 ст. 411 ЦПК України, підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Відповідно до статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).
В даному випадку до даних правовідносин застосовуються виключно положення ст. 316 ЦПК України, тобто заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Тому, незважаючи на вимоги ст. 32 ЦПК України, згідно якої спори між судами про підсудність не допускаються, апеляційний суд вважає, що прийняття судом рішення по справі із порушенням правил територіальної підсудності, в подальшому може привести до скасування такого судового рішення, з підстав порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено підсудність цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин - Дніпровському районному суду м. Києва, ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч. 1 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Дикуна Ігоря Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено: 15 червня 2021 року.
Судді Одеського апеляційного суду:                                   М.М. Драгомерецький   

А.І. Дришлюк

                                                                                                                   Р.Д. Громік