ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5030/21 Справа № 201/7103/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 81 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року 
у справі за скаргою ОСОБА_1  на бездіяльність державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Коваля Владислава Сергійовича, заінтересована особа:  ОСОБА_2 ,-  

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, посилаючись на те, що державним виконавцем не вживаються ефективні заходи для примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, а саме, виконавцем невірно зараховуються суми сплачених аліментів, оскільки як вбачається із виписок по банківським рахункам боржника, за підрахунком стягувача, останній отримав дохід близько 4 000 000 грн. 
Тому просила суд визнати бездіяльність державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Коваля В.С. неправомірною; зобов`язати державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Коваля В.С. надати розрахунок стягувачу щодо наявності боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 у розмірі 1303556,53 грн.; зобов`язати державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) Коваля В.С. чи іншого державного виконавця, у разі звільнення ОСОБА_3 на момент вступу рішення у законну силу, здійснювати стягнення заборгованості за виконавчим листом, виданим по справі № 201/7103/18 з урахуванням боргу на травень 2020 року у розмірі 1 303 556,53 грн., а також з урахуванням усіх надходжень, отриманих боржником на карткові та інші банківські рахунки.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №61061151 наразі відсутня, доказів протилежного суду не надано. 
Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що наявні на картковому рахунку ОСОБА_2 кошти є також його доходом, з якого мають бути утримані аліменти. Суд першої інстанції не встановив походження таких коштів, не прийняв до уваги, що виконавець невірно визначив суму боргу за виконавчим провадженням.
       У травні 2021 року представник заінтересованої особи ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що загальна кількість надходжень грошових коштів на рахунок боржника, не може вважатися доходом, розмір якого не може бути взято за основу для розрахунку заборгованості за аліментами, без певного цільового призначення платежу. Просив ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд, згідно зі ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України, визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
       Судом встановлено, що на виконанні у Самарському відділі державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 66011151 з примусового виконання виконавчого листа від 24 січня 2019 року у справі № 201/7103/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 25 червня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до ст. 1 «Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються особам з інвалідністю першої групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку. 
       Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок ефективно, своєчасно і в повному обсязі вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень.
З метою примусового виконання рішень виконавець, згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» наділений правом:
- звернути стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
- звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
- заборонити боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановити боржнику обов`язок користуватися таким майном на певних умовах;
- вживати інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Вирішуючи спір у справі № 619/562/18 (провадження № 61-39095св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 січня 2021 року зазначив, що належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду; невиконання рішення суду, що набрало законної сили, свідчить про неповноту виконавчих дій, що є недопустимим з огляду на ст. 129-1 Конституції України.
       Судом встановлено, що державним виконавцем ОСОБА_3 з метою примусового виконання вказаного виконавчого листа здійснено розрахунок заборгованості з моменту початку нарахування аліментів, визначених судом, а саме з 25 червня 2018 року на момент відкриття провадження, сума боргу становила 60 572,89 грн.; направлено відповідні запити з метою перевірки майнового стану боржника до ПФУ, ДФС та МВС; направлено вимогу до головного бухгалтера ТОВ «Виробниче підприємство Агроексперт»; встановлено, що у боржника на праві власності перебувають транспортні засоби; винесено постанову про оголошення у розшук транспортних засобів, які належать боржнику; винесено постанову про арешт майна боржника; здійснено перерахунок заборгованості боржника та встановлено, що станом на травень 2020 року заборгованість відсутня; винесено постанову про припинення розшуку майна боржника у зв`язку із відсутністю заборгованості та постанову про зняття арешту з нерухомого майна боржника; направлено запити до АТ КБ «Приватбанк» про надання інформації про рух коштів на карткових рахунках ОСОБА_2 за період 25 червня 2018 року по 07 травня 2020 року, направлено запит до ДПС з приводу надання інформації про відкриті рахунки боржника.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , у останнього, станом на січень 2020 року відсутня заборгованість та існує переплата у розмірі 120 899,49 грн. (а.с. 159).
Як вбачається із виписок по банківським рахункам ОСОБА_2 , наданих банківськими установами на запити суду, сукупна суму грошових надходжень на карткові рахунки боржника складає близько 4 000 000 грн.
Враховуючи, що при здійсненні примусового виконання виконавчого листа від 24 січня 2019 року у справі № 201/7103/18 державним виконавцем здійснено всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», заборгованість зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 61061151 відсутня, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця.
       Доводи апеляційної скарги про те, що наявні на картковому рахунку ОСОБА_2 кошти є також його доходом, з якого мають бути утримані аліменти, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до необґрунтованих припущень, належних та допустимих доказів того, що таки кошти відповідають ознакам Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, скаржником надано не було. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець невірно визначив суму заборгованості, підлягають відхиленню, оскільки розрахунок виконавця відповідає довідці щодо сукупного доходу ОСОБА_2 в ТОВ “Виробниче підприємство “Агрпоексперт”.(а.с.158) Інформації щодо наявності у боржника інших офіційних доходів матеріали справи не містять.
       Посилання апеляційної скарги на те, що суд першої інстанції не встановив походження таких коштів, підлягають відхиленню, оскільки згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази з власної ініціативи.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 березня 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова