ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 753/23016/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  25 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:                      
головуючого - судді          Парінова А.Б., 
суддів:                              Беспалова О.О.,
                                        Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівні про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду м.Києва зі скаргою в якій просив суд, зокрема:
- визнати дії старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року незаконними;
- скасувати постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві у виконавчому провадженні № 27289722 про накладення штрафу від 14 серпня 2019 року.
Вказані вимоги скарги мотивовані тим, що в Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито ВП №27289722 на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.01.2009 за виконавчим листом №2-2352 від 20.01.2011 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009 р. і до досягнення дитиною повноліття. З моменту відкриття виконавчого провадження, він щомісячно здійснює відрахування за платіжними реквізитами Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві в рахунок сплати аліментів на утримання дитини, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується судовими рішеннями. Проте, не зважаючи на вказані обставини, старшим державним виконавцем Шавель О.В. було винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу у зв`язку із наявною заборгованістю по сплаті аліментів.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року зазначені вимоги скарги задоволено.
Постановою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року в частині задоволених вимог ОСОБА_1 скасовано та в цій частині провадження у справі закрито. Роз`яснено скаржнику про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року передано справу до Окружного адміністративного суду міста Києва, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.
Ухвалою Окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року адміністративну справу передано на розгляд Дарницькому районному суду м. Києва.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати дану ухвалу, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані зокрема, тим, що суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваного рішення не було враховано правової сталої позиції Великої Палати Верховного Суду, а також висновків, викладених у постанові Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року, яка набрала законної сили. Також, апелянт вказує, що наявність порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, що передбачений ч.2 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст.287 КАС України свідчать про те, що відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.
Учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідовили.
За наведених обставин та керуючись положеннями ст. 313 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України вирішила розглянути дану справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 оскаржує постанову старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №27289722) від 14.08.2019 про накладення штрафу на ОСОБА_1 .
З позовної заяви та доданих до неї документів судом першої інстанції було встановлено, що виконавче провадження №27289722 було відкрито на підставі виконавчого листа №2-2352, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 20 січня 2011 року. 
Зі змісту постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 суд першої інстанції встановив, що боржником за виконавчим листом №2-2352, виданими Дарницьким районним судом м. Києва 20 січня 2011 року, є ОСОБА_1 , тобто позивач в даній адміністративній справі.
З огляду на вказані обставини справи суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки виконавчий лист №2-2352, виданий Дарницьким районним судом м. Києва 20 січня 2011 року, а позивач оскаржує постанову старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни винесену в рамках виконавчого провадження (ВП №27289722) від 14.08.2019 про накладення штрафу на ОСОБА_1 , то адміністративна справа №753/23016/19 не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Окружного адміністративного суду міста Києва.
Переглядаючи матеріали справи, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
При цьому, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Отже, вирішуючи питання до юрисдикції якого суду належить даний спір, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до приписів ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016  №  1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом п. 5 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.
Положеннями ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIIІ регламентовано, що разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Як встановлено судом, постановою старшого державного виконавця Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Омельченко В.В. від 25.06.2011 було відкрито виконавче провадження № 27289722 з примусового виконання виконавчого листа №2-2352, виданого 20.01.2011 Дарницьким районним судом м. Києві, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2009 і до досягнення дитиною повноліття.
14.08.2019 старшим державним виконавцем Шавель О.В. винесено оскаржувану постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 50% від загальної суми боргу 97799,75 грн., що складає 33 900 грн., у зв`язку з тим, що з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.
Колегія суддів зазначає, що порядок стягнення аліментів визначений статті 71 Закону №1404-VIII.
Так, відповідно до ч. 14 ст. 71 Закону №1404-VIII, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.
У подальшому, постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що постанова державного виконавця про накладення штрафу, є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом.
При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Аналогічна правова норма визначена у ч. 1 ст. статті 287 КАС України, якою врегульовано, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі                        № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 09 жовтня 2019 року у справі                       № 758/201/17 (провадження № 14-468цс19), від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження № 14-580цс19).
Відповідно до приписів ч. 5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що спір про визнання дій старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шавель Олесі Володимирівни щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14.08.2019 року незаконними, а також скасування зазначеної постанови повинен розглядатися саме адміністративним судом. 
Крім того, колегія суддів враховує, що постановою  Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року  закрито провадження у даній справі в частині вказаних позовних вимог на підставі  п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Цією ж постановою роз`яснено, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2020 року дану справу вирішено передати на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи.
Зазначені судові рішення набрали законної сили, а тому відповідно до приписів ст. 129-1 Конституції України є обов`язковим до виконання.
Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що правові підстави для передачі матеріалів вказаної адміністративної справи на розгляд Дарницькому районному суду м. Києва, як місцевому адміністративному суду в порядку адміністративного судочинства, тобто на розгляд суду, який видав виконавчий документ у спірному виконавчому провадженні відсутні, а висновок суду першої інстанції про те, що адміністративна справа №753/23016/19 не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Окружного адміністративного суду міста Києва є помилковим.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та обмеження права позивача на судовий захист впродовж розумного строку.
Відповідно до ст. 320 КАС України - підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Отже, з урахуванням того, що доводи позивача викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції, що містяться в оскаржуваній ухвалі Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року про зупинення провадження у справі, колегія суддів вважає за необхідне таку ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 310, 312, 315, 320-322, 325 КАС України, суд ,- 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2021 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Б. Парінов

Судді                                                                                          О.О. Беспалов
          
                                                                                                    І.О. Грибан