Постанова
Іменем України
 
21 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/8659/19
 
провадження № 61-8251 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Київське квартирно-експлуатаційне управління;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року у складі судді Українця В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у складі суддів: Сушко Л. П., Іванової І. В., Сліпченка О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом                                             до Київського квартирно-експлуатаційного управління (далі – Київське КЕУ) про зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим що він є полковником запасу та з 03 березня 1995 року у складі сім`ї із чотирьох осіб перебуває на квартирному обліку житлової комісії Сухопутних військ Збройних Сил України у загальній черзі та першочерговій пільговій черзі як учасник бойових дій. 
Разом з тим, з 22 жовтня 1991 року він перебувавав на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 . 
У 2018 році він звернувся до житлової комісії Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (далі – ЖК Командування Сухопутних військ ЗС України) з проханням про внесення змін у житлову справу та перенесення дати зарахування на квартирний облік у загальній черзі на 22 жовтня 1991 року та у пільговій черзі як учасника бойових дій на 10 жовтня 2003 року. 
12 жовтня 2018 року за результатами засідання ЖК Командування Сухопутних військ ЗС України було постановлено перенести дату його зарахування на квартирний облік у ЖК Командування Сухопутних військ ЗС України з 22 жовтня 1991 року та на першочергове отримання житла як учасника бойових дій з 10 жовтня 2003 року. 
З метою фактичного виконання цього рішення він звернувся до Київського КЕУ із заявою щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік.
Листом від 24 лютого 2019 року Київське КЕУ повідомило його про відсутність підстав для перенесення дати зарахування на квартирний облік, а також повідомило про намір звернення до ЖК Командування Сухопутних військ ЗС України щодо скасування відповідного рішення. 
Зазначав, що вказані дії відповідача порушують його права на житло, передбачене Конституцією України.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Київське КЕУ змінити та перенести дату його зарахування на квартирний облік з 22 жовтня 1991 року на першочергове отримання житла та у першочерговій черзі як учасника бойових дій з 10 жовтня 2003 року, а також внести відповідні зміни до облікових документів щодо черги на отримання житла з урахуванням нової дати зарахування на облік.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Зобов`язано Київське КЕУ перенести дату зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік з дати 03 березня 1995 року на дату 22 жовтня 1991 року на першочергове отримання житла та у першочерговій черзі як учасника бойових дій з 10 жовтня 2003 року, а також внести відповідні зміни в облікові документи ОСОБА_1 щодо черги на отримання житла з урахуванням нової дати. 
Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 з 22 жовтня 1991 року, тому відповідно до вимог чинного законодавства України датою зарахування останнього на квартирний облік повинна бути саме 22 жовтня 1991 року.
Суд зауважив , що наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 внесено зміни та доповнення до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220, пунктом 2 якого визначено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року. Разом з тим, таке обмеження порушує право позивача, як військовослужбовця і громадянина на житло, оскільки за таких умов місце позивача в квартирній черзі у зв`язку з переїздом до іншого гарнізону визначено датою набрання чинності наказом – 03 березня 1995 року, а не з часу взяття на облік, тобто з 22 жовтня 1991 року. Тому при визначенні черговості надання жилого приміщення для позивача застосуванню підлягають вимоги статтей 38-44 Житлового кодексу Української РСР (далі – ЖК Української РСР).
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року апеляційну скаргу Київського КЕУ залишено без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2019 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що суд першої інстанції на підставі статтей 38-44 ЖК УРСР дійшов вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту порушення житлових прав позивача та внесення змін до дати зарахування його на квартирний облік забезпечує рівність в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У травні 2020 року Київське КЕУ подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 760/8659/19 із Солом`янського районного суду м. Києва. 
 
У серпні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини другої Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 24 червня 2004 № 1865 визначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом  забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання   відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
Раніше встановлений законодавством порядок зарахування на облік і отримання житла визначався у пунктах 11, 14, 24 Положення про порядок забезпечення житловою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 20 лютого 1995 року                      № 43/579, пунктом 2 якого визначено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року.
Оскільки на момент переїзду ОСОБА_1 до іншого гарнізону діяв наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, Київське КЕУ правильно застосувало норми чинного законодавства, відмовивши                      ОСОБА_1 у перенесенні дати зарахування на квартирному обліку. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Встановлено, що ОСОБА_1 є полковником запасу, що підтверджується витягом із послужного списку, та з 03 березня 1995 року перебуває на квартирному обліку ЖК Сухопутних військ Збройних Сил України в загальній черзі та першочерговій пільговій черзі як учасник бойових дій.
 
Згідно з довідкою Самбірської квартирно-експлуатаційної частини Міністерства оборони України району від 11 березня 2003 року № 19 ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині А-0284 з 22 жовтня 1991 року.
 
У 2018 році ОСОБА_1 звернувся до ЖК Командування Сухопутних військ ЗС України з проханням про внесення змін у житлову справу та перенесення дати зарахування на квартирний облік у загальній черзі на 22 жовтня 1991 року, та у пільговій черзі як учасник бойових дій на 10 жовтня 2003 року.
 
12 жовтня 2018 року за результатами засідання ЖК Командування Сухопутних військ ЗС України було постановлено перенести позивачу дату зарахування накартинний облік у ЖК Командування Сухопутних військ Збройних Сил України на дату 22 жовтня 1991 року та на першочергове отримання житла як учаснику бойових дій на дату 10 жовтня 2003 року.
 
Листом від 24 лютого 2019 року Київське КЕУ повідомило позивача про відсутність підстав для перенесення дати зарахування на квартирний облік, а також повідомило про намір звернення до ЖК Командування Сухопутних військ ЗС України щодо скасування відповідного рішення. 
 
1.                 Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга Київського КЕУ задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини                                і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При цьому згідно з частиною третьою цієї статті при прийнятті нових законів                               або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту                         та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений           або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.
 
Згідно зі статтями 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
 
Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. 
 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
 
На виконання пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язок, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.
 
У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону про внесення змін до статті 12 зазначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
 
Згідно із пунктом 26 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла. 
 
Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 760/9507/15-ц, від 07 червня 2018 року у справі № 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17,                               від 22 листопада 2018 року у справі № 362/6383/16-ц, від 18 березня 2019 року у справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року у справі № 760/750/16-ц,                  від 04 листопада 2019 року у справі № 362/776/19, від 22 листопада 2019 року у справі № 362/1608/17.
 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, із урахуванням вказаних норм права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обгрунтовано виходив із того, що встановлення факту порушення житлових прав позивача та внесення змін до дати зарахування його на квартирний облік забезпечує рівність в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби. 
 
При цьому суди обгрунтовано виходили із того, що при визначенні черговості надання жилого приміщення для позивача застосуванню підлягають статті 38-44 ЖК Української РСР, а не наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який істотно звужує обсяг встановлених законом прав.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій по суті вирішення спору. Судами правильно застосовано норми матеріального права, дотримано норми процесуального права, зроблено обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (стаття 89 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанції – без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують. 
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.
 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь 
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович