Справа № 344/3932/18 
Провадження № 22-ц/4808/109/21 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого (суддя-доповідач)  Максюти І.О.,
суддів:                                            Василишин Л.В., Горейко М.Д., 
секретаря                                       Капущак С.В.,
з участю:                      позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Кучер Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про визнання заборгованості за оплату послуг теплопостачання та водопостачання безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, зобов`язання провести перерахунок заборгованості по оплаті послуг теплопостачання та водопостачання, за апеляційною скаргою представника Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Пастернак І.А. 06 жовтня 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 19 жовтня 2020 року,
                                                         в с т а н о в и в :
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» з позовом про визнання заборгованості за оплату послуг теплопостачання та водопостачання безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, зобов`язання провести перерахунок заборгованості по оплаті послуг теплопостачання та водопостачання.
В обґрунтування позову зазначено, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 . При оформленні спадщини у жовтні 2016 року вона сплатила заборгованість за теплопостачання в сумі 8791,53 грн та судовий збір в розмірі 121,80 грн, що підлягали примусовому стягненню згідно судового наказу, виданого Івано-Франківським міським судом 11.09.2014 року. Однак, відповідач періодично направляє на її адресу рахунки-повідомлення з безпідставно нарахованою заборгованістю за послуги теплопостачання та водопостачання. Так, станом на 01.11.2017 року відповідач нарахував заборгованість в розмірі 19498 грн 45 коп, з яких: 19003,75 грн – за опалення, 494,70 грн – за гарячу воду. Не погоджується із розміром зазначеної заборгованості, оскільки в суму заборгованості відповідачем включено  борг в сумі 7194,13 грн станом на 01.05.2008 року та борг в сумі 4753,98 грн станом на 01.09.2011 року, які згідно судових наказів №2н-2737/08 від 11.06.2008р. та №2н-2590/2011 від 18.11.2011 р. вже стягнуто з ОСОБА_2 . Зазначена обставина підтверджується тим, що 24.10.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки нею повністю сплачено заборгованість, тому у відповідача немає підстав для стягнення заборгованості за період до 01 квітня 2014 року. Крім того, відповідач нараховує заборгованість з 1999 року по 2017 рік, хоча загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вона неодноразово зверталася до відповідача про необхідність проведення перерахунку заборгованості та виключення  з суми боргу заборгованість за період з 1999 року по 01.09.2011 року в розмірі 11948,11 грн. Просила визнати заборгованість за оплату послуг теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 11948,11 грн безпідставною та такою, що підлягає скасуванню. Зобов`язати Державне підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» провести перерахунок заборгованості по оплаті послуг теплопостачання та гарячого водопостачання по АДРЕСА_2 та виключити з розміру заборгованості зазначену суму на особовому рахунку номер НОМЕР_1 (а.с.1-2).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2020 року позов задоволено. Визнано заборгованість за оплату послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 11 948,11 грн (7 194, 13 грн та 4 753,98 грн) безпідставною та такою, що підлягає скасуванню. Зобов`язано ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” провести перерахунок заборгованості по оплаті послуг теплопостачання та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , виключивши з розміру заборгованості суму 11 948,11 гр. на особовому рахунку номер НОМЕР_2 . Стягнуто з ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” на користь на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн (а.с.114-118).
Не погодившись з рішенням суду представником ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” подана апеляційна скарга з мотивів незаконності рішення і ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» неодноразово подавалися до суду  заяви про видачу судових наказів про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані комунальні послуги. Зокрема, в травні 2008 року підприємство звернулось до суду про стягнення боргу в розмірі 7194,13 грн, який утворився станом на 01.05.2008р. Судом 11.06.2008р. видано судовий наказ про стягнення 7194,13 грн (надалі наказ №1). 
В жовтні 2011 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»  звернулось до суду із заявою про стягнення боргу в розмірі 4753,98 грн, який утворився станом на 01.09.2011р. Судом 18.11.2011р. видано судовий наказ  про стягнення 4753,98 грн (надалі наказ №2). Борг не був сплачений, оскільки ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» відкликано з ДВС судовий наказ для уточнення суми боргу.
В квітні 2014 р. підприємство звернулось до суду з заявою про стягнення боргу в сумі 8791,53 грн, який утворився станом на 01.04.2014р. Судом 11.09.2014р. видано судовий наказ про стягнення боргу в розмірі 8791,53 грн, який був переданий для примусового виконання (надалі наказ №3).
Апелянт наголошує, що борг в розмірі 8791,53 грн ОСОБА_1 сплатила повністю в жовтні 2016 року при оформленні спадщини, а тому виконавче провадження було закрите державним виконавцем 24.10.2016 року.
Наказом №3 від 11.09.2014 року стягнуто борг в сумі 8791,53 грн за період з 01.05.2008 року по 01.04.2014 року, а наказом №2 від 18.11.2011р. стягнуто борг в розмірі 4753,98 грн за період з 01.09.2008р. по 01.09.2011р. Оскільки наказом №3 стягнуто, в тому числі, борг згідно наказу №2, тому наказ №2 ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго»  відкликало з виконавчої служби.
Таким чином, сплативши в жовтні 2016 року борг в сумі 8791,53 грн, позивачка сплатила і ту  частину боргу в розмірі 4753,98 грн, що була стягнута наказом №2. На думку апелянта, сплативши цей борг, позивачка цим визнала його, а тому позовна вимога визнати цей борг безпідставним і таким, що підлягає скасуванню, суперечить її власним діям та є необґрунтованою.
Міським судом 28.01.2020 року  у  справі №344/181/20 видано судовий наказ  про стягнення з  ОСОБА_1 боргу за комунальні послуги в розмірі 33 280,30 грн (включно по листопад 2019 року), однак ухвалою цього ж суду від 27.02.2020 року цей судовий наказ  скасовано за заявою позивачки. Після цього 04.06.2020 року ОСОБА_1 сплатила на рахунок ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» частину боргу за комунальні послуги в розмірі  33 000 грн, не зазначивши, за який період часу сплачується борг. Зазначені кошти були зараховані в рахунок погашення боргу по 26 листопада 2019 року включно. Якщо б позивачка сплатила 33 280,30 грн, то була б сплачена вся сума боргу, яка існувала на 01.12.2019 року на яку ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» претендувало за  судовим наказом, що скасований. Сплачена сума боргу в розмірі 33 000 грн включає борг в розмірі 7194,13 грн, що утворився станом на 01.05.2008 року та був стягнутий судовим наказом №1 (від 11.06.2008р.). Отже, вимоги відповідача задоволені позивачкою і в цій частині, тому вона не може вимагати визнання цього боргу безпідставним.
Також зазначає, що зважаючи на те, що існують два судові накази, які набрали законної сили та не були скасовані і якими врегульовано питання щодо боргу в загальній сумі 11 948,11 грн (а саме така сума є предметом позовної заяви), суд повинен був застосувати ч.1 ст.186 ЦК України (відмовити у відкритті провадження у справі). Таким чином, позовна заява не підлягала розгляду судом першої інстанції.
Через неналежне повідомлення ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго», відповідач був позбавлений можливості надати суду пояснення, що є порушенням, передбаченим п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.
Просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити (а.с.126-130).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з доводами апелянта та вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджені матеріали справи, оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права. На час прийняття нею спадщини на виконанні в Івано-Франківському міському відділу ДВС перебував лише один судовий наказ від 11.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 8791,53 грн та 121,80 грн судових витрат. Вказану заборгованість нею сплачено, що дозволило оформити спадщину. Оскільки станом на 01 квітня 2014 року вона повністю сплатила борг згідно судового наказу, то у відповідача немає жодних підстав для стягнення заборгованості за період до 01.04.2014 року. Виконавче провадження з виконання судового наказу від 11.06.2008р. про стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача заборгованості в розмірі 7194,13 грн завершено згідно заяви підприємства щодо повернення виконавчого документа для уточнення суми боргу. Повторно до Івано-Франківського ДВС судовий наказ не пред`являвся. Просить залишити рішення суду без змін, апеляційну скаргу – без задоволення (а.с.148-150).
У останнє судове засідання не з`явився представник апелянта Державного підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго», про день, місце та час розгляду справи повідомлений  належним чином.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення відповідача, який не з`явився, про день, місце та час судового засідання, тому суд розглянув справу за їх відсутності.
Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Кучер Н.Ю.,  доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.2016 року після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 (а.с.4).
ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» надавалися послуги теплопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , в якій проживає позивач ОСОБА_1 
11.06.2008 року Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ №2-н/2737/08 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 7 194,13 грн (а.с.59).
18.11.2011 року Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ №2-н-2590/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованості за послуги теплопостачання та гарячого водопостачання в розмірі 4 753,98 грн (а.с.11) згідно розрахунку боргу за період з 01.09.2008р. по 01.09.2011 року (а.с.13).
11.09.2014 року Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ №2-н/11987/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 8 791,53 грн (а.с.14), згідно розрахунку боргу за період з 01.04.2011р. по 01.04.2014 року (а.с.16).
Відповідно до  квитанції №63.40. 1/50663 від 19.10.2016 року позивач ОСОБА_1 оплатила 8 791,53 грн боргу за опалення (а.с.8).
23.10.2017 року ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» на адресу по вул. Івана Павла ІІ, 8/56 в м. Івано-Франківську направило вимогу щодо сплати наявної заборгованості за послуги надані ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» в розмірі 19 050, 78 грн (а.с.7)
Із відповіді Івано-Франківського МВ ДВС від 14.11.2017 року №21149 встановлено, що на виконанні у Івано-Франківському міському відділі ДВС згідно реєстрів ЄДРВП та АСВП перебував судовий наказ №344/11987/14-ц, виданий 11.09.2014 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» 8 791,53 грн (заборгованість) та 121,80 грн (судовий збір). 24.10.2016 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 14.11.2017 року на виконанні у Івано-Франківському міському відділі ДВС згідно реєстрів ЄДРВП та АСВП не перебувають виконавчі провадження, де ОСОБА_1 виступає боржником на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» (а.с.9).
Із змісту відповіді Івано-Франківського МВ ДВС від 28.11.2017 року №02-19/В-2020679 встановлено, що згідно спецрозділу АСВП виконавче провадження з виконання наказу №2н-2737/08, виданого 11.06.2008 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДМП «Івано-Франківськтеплокомуненерго» заборгованості в розмірі  7 194,13 грн, завершено, оскільки згідно заяви стягувача №620-2/09 від 26.06.2009 року виконавчий документ повернуто для уточнення суми боргу. Повторно до Івано-Франківського МВ ДВС на виконання не пред`являвся (а.с.10).
В матеріалах справи наявні довідки за опалення та гаряче водопостачання за адресою АДРЕСА_2 за період з 1999 року по 2017 рік (а.с.18-36). 
ОСОБА_1 12.12.2017 року зверталась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку заборгованості за опалення та гаряче водопостачання за адресою АДРЕСА_2 та виключення із суми заборгованості суми в розмірі 7 194,13 грн, стягненої судовим наказом №2-н-2737/08 від 11.06.2008 року (а.с.37).
На виконання вимог ухвали апеляційного суду Івано-Франківським міським відділом Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надано постанову про відкриття виконавчого провадження №46800296 від 06.03.2015 року згідно судового наказу №344/11987/14-ц, виданого 11.09.2014 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ІФТКЕ  8791,53 грн та 121,80 грн (а.с.166) та постанову про закінчення виконавчого провадження  від 24.10.2016 року, згідно якої виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу  закінчено у зв`язку із повним виконанням (а.с.167). 
Також надано витяг з спецрозділу ЄДРВП щодо виконавчого провадження ВП №11263346 про стягнення з ОСОБА_2 7194,13 грн боргу на користь ІФТКЕ, відповідно до якого виконавче провадження 26.06.2009 року завершено згідно  заяви стягувача від 26.06.2009 року №620-2/09, виконавчий документ повернуто для уточнення суми боргу (а.с.168).
Повідомлено, що згідно реєстрів ЄДРВП та АСВП, судовий наказ №0907/2-н-2590/2011, виданий 18.11.2011 року Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” 4753,98 грн заборгованості та 25,50 грн судового збору – не пред`являвся на виконання до Івано-Франківського МВ ДВС (а.с.165).
Із змісту довідки ДМП “Івано-Франківськтеплокомуненерго” від 02.02.2021 року №14/139 встановлено, що розмір боргу, обчисленого за власником квартири АДРЕСА_3   з урахуванням сплати основної частини боргу в розмірі 33 000 грн, станом на 04 червня 2020 року (день зміни власника квартири) борг становив за спожиті комунальні послуги в розмірі 8648 грн 41 коп, з яких: за тепло – 8470,44 грн (в тому числі 11,86 грн абонентська плата з 01 по 03 червня 2020р.);  за гарячу воду – 177,97 грн. 
Станом на 01 лютого 2020 року за власником квартири ОСОБА_1 обчислений борг в розмірі 4 000 грн (а.с.179).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 1216, 1218  ЦК України, ст.ст.67, 68 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановивши наявність факту порушеного права позивача щодо нарахування оплати за житлово-комунальні послуги, дійшов висновку, що у відповідача немає жодних правових підстав для стягнення з позивачки заборгованості за період до 01.04.2014 року в розмірі 11 948,11 грн.
З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав. 
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630.
Обов`язок щодо утримання житла його власниками передбачений положеннями  ст.322 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судовий наказ, відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України (в редакції Закону, чинній до 15.12.2017 року), є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів, якій належить право такої вимоги.
В силу ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду, тому виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.
Таким чином, судовий наказ, який набрав законної сили, має бути виконаний боржником у добровільному або примусовому порядку.
Визнання заборгованості за надані житлово-комунальні послуги безпідставною та здійснення перерахунку повинно узгоджуватися із вимогами Податкового кодексу України , Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють фінансово-господарську діяльність юридичних осіб.
Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»  бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.
Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.  
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством, або власник відповідно до законодавства та установчих документів.
За змістом статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
У п.14.1. 11 ст. 14 Податкового кодексу України  визначено термін «безнадійна заборгованість» -  заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:
а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;
б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;
в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;
ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);
д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;
е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;
є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;
ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;
з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.
Наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 1999 року за № 725/4018, затверджено Положення  (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «дебіторська заборгованість» з наступними змінами і доповненнями, яке визначає методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності.
У пункті 4 вказаного Положення визначено поняття безнадійної дебіторської заборгованості як поточної дебіторської заборгованості, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності. 
Відповідно до пункту 11 Положення виключення безнадійної дебіторської заборгованості з активів здійснюється з одночасним зменшенням величини резерву сумнівних боргів. У разі недостатності суми нарахованого резерву сумнівних боргів безнадійна дебіторська заборгованість списується з активів на інші операційні витрати. Сума відшкодування раніше списаної безнадійної дебіторської заборгованості включається до складу інших операційних доходів боржником або за якою минув строк позовної давності. 
Враховуючи зазначене, прострочена дебіторська заборгованість є безнадійною у випадках: коли прострочена дебіторська заборгованість обліковується за суб`єктами господарювання, які ліквідовані без правонаступників та виключені з Єдиного державного реєстру підприємств, організацій та установ: коли установами вжито всіх заходів по проведенню претензійно-позовної роботи, інших заходів щодо стягнення заборгованості відповідно до чинного законодавства.
Таким чином, виходячи із розуміння  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Податкового кодексу України  та Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 10 «Дебіторська заборгованість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08 жовтня 1999 року № 237, виключення з активів підприємства (списання) безнадійної дебіторської заборгованості, в тому числі за якою минув строк позовної давності, є господарською діяльністю підприємства.
Особовий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я власника квартири АДРЕСА_1 є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом відповідача.
Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на пропуск строку пред`явлення судового наказу до виконання, не заперечуючи факту існування зобов`язання перед відповідачем за цим судовим наказом.
Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609). 
Спливу строку пред`явлення до примусового виконання  як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. 
Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ПК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.
Чинним законодавством не встановлено процедури визнання боргу за житлово-комунальні послуги безнадійним та не визначено механізму його списання.
Судовий наказ, який набрав законної сили, є виконавчим документом, незалежно від того чи минув строк для пред`явлення його до примусового виконання.
Позивач не зверталася до суду із заявами про скасування  судового наказу або визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість позову не узгоджуються із встановленими судом обставинами та не відповідають вимогам матеріального закону.
Питання призначення та надання житлової субсидії врегульовані Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. N 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива» та не відносяться до компетенції відповідача по справі.
Крім того, позивачем не надано суду жодних доказів про те, що вона зверталася до органів соціально захисту населення з питанням призначення житлової субсидії і їй було відмовлено у наданні такої через наявність заборгованості перед відповідачем.
Виходячи із принципу обов`язковості судового рішення  і відсутності підстав для списання або здійснення перерахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, стягненої за судовими наказами, які набрали законної сили, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 .
За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374,376, 381-384 ЦПК України,  суд
                                                       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» задовольнити.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про визнання заборгованості за оплату послуг теплопостачання та водопостачання безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, зобов`язання провести перерахунок заборгованості по оплаті послуг теплопостачання та водопостачання відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді:                                                                                                            І.О. Максюта
                                                                                                                       Л.В. Василишин
                                                                                                                       М.Д. Горейко
Повний текст постанови складено  07 квітня 2021 року.