Ухвала
 
24 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 520/17859/19
провадження № 61-8237ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В., 
 
розглянувши касаційну скаргу Державної казначейської служби України на постанову Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на його користь з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області кошти в розмірі 8 612,62 грн та з Держави Україна в особі Міністерства юстиції України - 98 715,06 грн. 
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовано тим, що 30 липня 2012 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-А-1289/2010/1512 про зобов`язання управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси провести перерахунок та виплату йому основної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі                          75 % мінімальної пенсії за віком у відповідності до положень статей 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 квітня 2010 року. Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси здійснило перерахунок пенсії за період з 09 квітня 2010 року до серпня 2011 року в розмірі 72 918,84 грн, проте, виплату цієї суми не здійснило. Зазначав, що управління Пенсійного фонду визнавало свою заборгованість перед ним та неодноразово підтверджувало наміри виконати судове рішення і погасити борг. 27 квітня 2019 року Казначейство в порядку виконання судового рішення перерахувало на його рахунок недоотриману пенсію в розмірі 74 121,95 грн. Вважав, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням судового рішення він має право на отримання від винних осіб інфляційних втрат та   3 % річних, які передбачені статтею 625 ЦК України. Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.
 
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 28 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовив.
 
Одеський апеляційний суд постановою від 08 квітня 2021 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув з Держави Україна в особі Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь                       ОСОБА_1 107 327,68 грн у спосіб примусового списання 107 327,68 грн з Державної казначейської служби України. В решті позову відмовив. 
 
13 травня 2021 року Державна казначейська служба України подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду                 від 08 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) -  2 270 грн.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в загальному розмірі 107 327,68 грн, що станом на 01 січня 2021року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 =                             227 000 грн). 
 
Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.      
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки не узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявники не продемонстрували наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити. 
 
Зазначення у постанові Одеського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки справа є малозначною, а тому ухвалене у ній судове рішення касаційному оскарженню не підлягають.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання Державної казначейської служби України про поновлення строку на касаційне оскарження та постанови Одеського апеляційного суду                       від 08 квітня 2021 року, про звільнення заявника від сплати судового збору за подання касаційної скарги та про зупинення виконання оскаржуваного судового рішення.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на постанову Одеського апеляційного суду                           від 08 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           В. С. Жданова
            
                                                                                                                      Є. В. Коротенко