СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2021 р.                                                                           Справа № 905/2192/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя                 Лакіза В.В., суддя  Мартюхіна Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представники сторін в судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу  Маріупольської міської ради (вх.№542Д/2) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2021, постановлену у приміщенні Господарського суду Донецької області суддею Паляниця Ю.О., час проголошення ухвали - не зазначено, дата складання повного тексту ухвали - 18.01.2021, у справі №905/2192/20 
за позовом Маріупольської міської ради, м. Маріуполь, 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод "Октябрь", м. Маріуполь,
про стягнення 2 698 233, 15грн

ВСТАНОВИЛА:

Маріупольська міська рада Донецької області звернулася до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод Октябрь" про стягнення на користь Маріупольської міської ради Донецької області в рахунок міського бюджету м. Маріуполя заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: вул. Куїнджі, 87 в Центральному районі м. Маріуполя площею 1, 1583га, кадастровий номер 1412336300:01:010:0446, в сумі 2 647 806, 66грн та 50 426, 49грн пені.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди земельної ділянки №141230004001003 06.07.2012 в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати орендних платежів (з урахуванням наявного у відповідача боргового сальдо станом на 01.09.2017 - 638 180, 24грн) у розмірі 2 647 806, 66грн, що стало підставою також для нарахування пені в сумі 50 426, 49грн.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 18.01.2021 відкрито провадження у справі №905/2192/20.
До позовної заяви позивачем додано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони на розпорядження та відчуження відносно нежитлової будівлі, розташованої по вул. Куїнджі, 87 у м. Маріуполі Донецької області, власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Октябрь" на підставі свідоцтва про право власності від 14.10.2010 серії ЯЯЯ №690498, яке видане Маріупольською міською радою Донецької області.
В обґрунтування заяви позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту на нерухоме майно (нежитлову будівлю), що належить відповідачеві на праві власності, створює вірогідність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту прав Маріупольської міської ради Донецької області, за захистом яких позивач звернувся до суду.
Ухвалою Господарського суду Донецької області віл 18.01.2021 відмовлено у задоволенні заяви Маріупольської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення заборони на розпорядження та відчуження відносно нежитлової будівлі, розташованої по вул. Куїнджі, 87 у м. Маріуполі Донецької області, власником якої є Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод Октябрь" на підставі свідоцтва про право власності від 14.10.2010 серії ЯЯЯ №690498, яке видане Маріупольською міською радою.
Ухвала місцевого господарського суду мотивована тим, що зі змісту заяви не вбачається достатнього обґрунтування на підтвердження того, що існують обставини, які дійсно можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення: вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, в тому числі і спрямованих на реалізацію належного йому нерухомого майна. Вказані твердження ґрунтуються на припущеннях заявника та не містять належного доказового підтвердження.
При цьому, заявником не наведено, яким чином імовірний продаж майна відповідачем може вплинути на отримання орендодавцем заборгованості з орендних платежів за діючим договором оренди земельної ділянки; відсутні підстави вважати, що у відповідача недостатньо коштів, за рахунок яких можливо виконати імовірне позитивне рішення суду. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Маріупольська міська рада звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржувану ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2021 скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Маріупольської міської ради про забезпечення позову шляхом накладення заборони на розпорядження та відчуження відносно нежитлової будівлі, розташованої по вул. Куїнджі, 87 у                         м. Маріуполі Донецької області.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що він перестраховується, щоб за час розгляду справи в суді майно відповідача не перейшло за правочинами іншим особам, та у разі задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості і відсутності у відповідача фінансової можливості сплатити борг, рада запропонує укласти мирову угоду стосовно передачі майна відповідача в рахунок боргу.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Маріупольської міської ради на ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2021 у справі №905/2192/20; встановлено відповідачу строк до 29.03.2021 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; встановлено учасникам справи строк до 29.03.2021 для подання до суду заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на 01.04.2021 о 14:30год.
У встановлений судом строк від відповідача відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
У зв`язку з перебуванням 01.04.2021 на лікарняному судді-доповідача                    Здоровко Л.М. та відсутністю правових підстав, визначених частиною 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, для повторного автоматизованого розподілу судової справи, судове засідання не відбулось; сторони були повідомлені, що судове засідання відбудеться 13.04.2021 о 15:15год.
02.04.2021 (29.03.2021 подано до підприємства поштового зв`язку) від апелянта надійшла заява (вх.№3856), про розгляд апеляційної скарги за відсутністю представника міської ради; зазначає, що апеляційну скаргу підтримує повністю, просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2021 у справі №905/2192/20 про відмову у забезпеченні позовної заяви і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Маріупольської міської ради про забезпечення позову шляхом накладення заборони на розпорядження та відчуження відносно нежитлової будівлі, розташованої по вул. Куїнджі, 87 у м. Маріуполі Донецької області.
Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Бородіної Л.І., для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.
Сторони своїм правом на участь у судовому засідання не скористались, представники сторін у судове засідання Східного апеляційного господарського суду 13.04.2021 не з`явились, були належним чином завчасно повідомлені про час, дату і місце судового засідання (а.с.106-107).
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, сторони належним чином повідомлені про час, дату і місце судового засідання, і неявка їх представників у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, про що сторони були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.03.2021, а також з огляду на встановлений статтею 273 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, зі змісту заяви позивача про забезпечення позову не вбачається достатнього обґрунтування на підтвердження того, що існують обставини, які дійсно можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення: вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, в тому числі і дій спрямованих на реалізацію належного йому нерухомого майна. 
Вказані твердження ґрунтуються на припущеннях заявника та не містять належного доказового підтвердження.
В обґрунтування заяви, Маріупольська міська рада Донецької області зазначає, що під час розгляду справи може бути змінений власник майна або правовий статус майна, що в свою чергу ускладнить позивачу захист його порушеного права. 
При цьому, заявником не наведено, яким чином продаж майна може вплинути на отримання орендодавцем заборгованості з орендних платежів за діючим договором оренди земельної ділянки.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Судова колегія зазначає, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. 
Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. 
Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
Колегія суддів апеляційного господарського суду критично ставиться до доводів апелянта, що він перестраховується, щоб за час розгляду справи в суді майно відповідача не перейшло за правочинами іншим особам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що не застосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Як вірно зазначив суд першої інстанції, зі змісту заяви позивача про забезпечення позову не вбачається обґрунтування на підтвердження того, що існують обставини, які дійсно (а не імовірно) можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача: вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, в тому числі і спрямованих на реалізацію належного йому нерухомого майна. 
Вказані твердження ґрунтуються виключно на припущеннях заявника.
При цьому, заявник не надав жодного належного та допустимого доказу у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а посилання позивача на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків - імовірне невиконання рішення суду, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, чи зменшення грошових коштів на рахунках, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.   
Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 13.01.2020 у справі №922/2163/17, від 08.11.2019 у справі №904/421/19.
Як вбачається із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено про ненадання позивачем жодних доказів на підтвердження неможливості виконання відповідачем рішення суду у разі задоволення позову за відсутності застосування заходів забезпечення позову, зокрема, що у відповідача недостатньо коштів, за рахунок яких можливо виконати імовірне позитивне рішення суду про стягнення заборгованості з орендних платежів за діючим договором оренди земельної ділянки. 
І в апеляційній скарзі апелянт зазначеного не спростовує, а лише зазначає, що у разі задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості і відсутності у відповідача фінансової можливості сплатити борг, рада запропонує укласти мирову угоду стосовно передачі майна відповідача в рахунок боргу.
Однак, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі доводи є виключно власним баченням позивачем імовірного подальшого перебігу подій між сторонами справи, і не можуть бути правовою підставою для скасування оскаржуваної ухвали і ухвалення нового рішення про забезпечення позову.
У той же час, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову як накладення арешту на майно чи грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном.
Вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача навпаки можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони.
Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30.07.2020 у справі №910/3836/20 при розгляді схожих правовідносин.
Згідно з частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що викладені апелянтом суду апеляційної інстанції доводи в апеляційній скарзі не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, прийнятої з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду від 18.01.2021 у справі №905/2192/20 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254-256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Донецької області від 18.01.2021 у справі №905/2192/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і не підлягає оскарженню. 

Повний текст постанови складено 14.04.2021.  

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           В.В. Лакіза  

       Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна