22-ц/804/1507/21 
                                                                                263/14979/20 
                                               
Єдиний унікальний номер 263/14979/20     
Номер провадження 22-ц/804/1507/21 

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

03 червня  2021 року                                                                                                м. Маріуполь 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді    Мальцевої Є.Є.,  суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.,
секретар судового засідання  Сікора М.М.,  
учасники  справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
представник  позивача - адвокат Савченко Андрій Юрійович,
відповідач - ОСОБА_2 , 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені і в інтересах якого діє   адвокат Савченко Андрій Юрійович, на рішення Жовтневого районного  суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня  2021 року  у складі судді Хараджа Н.В. у справі   за позовом  ОСОБА_1   до ОСОБА_2   про зміну розміру аліментів, 
  
                                                         В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилався на те, що 07.09. 2020 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано судовий наказ та стягнуто з позивача ? частину всіх видів заробітку(доходу) платника податків щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 04.09.2020 року, і до повноліття дитини. Про ухвалення даного рішення позивачу стало відомо лише в кінці листопада 2020 року  за місцем роботи у зв`язку із утриманнями з заробітної плати. Позивач не уникає свого батьківського обов`язку та бажає утримувати їх з відповідачем спільну дитину. Проте на сьогоднішній день у нього інший сімейний стан, що в свою чергу вливає на матеріальну можливість позивача сплачувати аліменти у розмірі, заявленому відповідачем в заяві про видачу судового наказу. Позивач одружений,  від шлюбу має спільну дитину 2019 року народження,  на даний час позивач орендує квартиру,  його середній дохід за останні шість місяців складає 18 266 грн.. У зв`язку з чим просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу з 1/4  частини до 1/8 частини заробітку.
Рішенням Жовтневого  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня  2021 року в задоволенні позову відмовлено.  

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення  суду першої інстанції   та ухвалити нове рішення по суті вимог - задовольнити позов. 
Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд не надав належної оцінки обставинам справи, доказам, наданим позивачем, тому висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Суд не врахував, що дохід позивача є мінливим, залежить від характеру його роботи - об`єму продаж, тому середньомісячний дохід позивача можливо визначити тільки протягом року, а не за півроку, як зробив суд першої інстанції. 
Суд не прийняв до уваги, що нерухоме майно, власником якого є позивач, фактично знищено: воно розташовано в зоні бойових дій, на території, що на даний час непідконтрольна Україні. Отже, позивач не має можливості розпорядитися своїм майном, і це не може бути підставою для відмови в позові. 
Таким чином, оскільки суд не врахував усіх обставин, які законом визначено для перевірки питання про розмір аліментів, а саме -  наявність нової сім`ї у позивача, де він має маленьку дитину, при цьому дружина його перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною і не працює; той факт, що позивач змушений орендувати житло, оскільки покинув своє місце проживання з незалежних від нього причин; що з нього стягнуті аліменти в загальному розмірі, що визначають на одну дитину, в той час як він має двох дітей -  то рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про зміну розміру аліментів.    

Відповідач ОСОБА_2   надала відзив  на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що  апеляційну скаргу вважає безпідставною, а рішення  суду  від 24 березня 2021 року законним та справедливим, просить залишити його без змін. Вказує, що в апеляційній скарзі позивач не навів нових обставин або доказів, які б не були досліджені судом першої інстанції. 

Сторони до апеляційного суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача направив до суду заяву з проханням розглядати справу без участі сторони позивача. 

Враховуючи  положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи,  такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно  з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.
З такими висновками суду не можна не погодитися.
Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до судового наказу Жовтневого районного суду міста  Маріуполя від 07.09.2020 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої  ОСОБА_4 в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 04 вересня 2020 року, і до повноліття дитини.
29.10.2020 року Краматорським міським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) за місцем роботи позивача - Філія «Автоцентр на Столичному» ПАТ «Українська автомобільна корпорація» було спрямовано судовий наказ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07.09.2020 року для виконання.
Відповідно до довідки від 24.11.2020 ОСОБА_1   взято на облік внутрішньо переміщеної особи.
Відповідно до довідки від 03.12.2015 ОСОБА_2   взято на облік внутрішньо переміщеної особи.
07.01.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, від котрого останні мають спільну дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з довідкою про доходи № 18 від 25.11.2020 року ОСОБА_1 працює на посаді консультанта з продажу автомобілів в Філії «Автоцентр на Столичному» ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та за період з 01.05.2020 року по 31.10.2020 року має середню суму нарахованого доходу у розмірі 22 691,13 грн.
Згідно з довідкою про доходи № 1 від 18.01.2021 року ОСОБА_1 працює на посаді консультанта з продажу автомобілів в Філії «Автоцентр на Столичному» ПАТ «Українська автомобільна корпорація» та за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року має загальну суму нарахованого доходу у розмірі 229 789,13 коп.
Відповідно до довідки лікаря педіатра ОСОБА_7 перебуває під наглядом у лікаря з діагнозом алергічний риніт.
Відповідач у власності нерухомого майна не має, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 238885943 від 27.12.2020 року. ОСОБА_1 має у власності два об`єкти нерухомості, а саме: кв. АДРЕСА_1 та ? частку житлового будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними витягами.

Звертаючись до суду із позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька  від іншого шлюбу. 

Суд виходив з того, що  зміна сімейного стану позивача, а саме народження в 2019 році молодшої доньки,  не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
Крім того, позивач всупереч вимогам ч. 3 ст.12 ЦПК України не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів погіршення свого майнового стану, оскільки надані ним відомості про його дохід не свідчать про те, що його матеріальний стан погіршився в порівнянні із тим станом, який існував на час ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.
Самі по собі посилання на характер роботи, заробіток від якої пов`язаний із обсягом продаж, не є доказами про його доходи, оскільки не містять однозначної інформації, носять характер припущень. 
Суд першої інстанції перевірив надані докази, проаналізував встановлені обставини, і прийшов до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів. 

Не погодитися із таким висновком суду неможливо. 

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та приписи ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України зобов`язують суд при вирішенні будь - яких питань щодо дітей виходити із якнайкращого забезпечення їх інтересів.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями  кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька
В даному випадку норми закону передбачають обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Вказана норма узгоджується з положеннями, викладеними в п. 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України
Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як встановлено судом першої інстанції під час судового розгляду, позивач має постійне місце роботи, за період з  01.01.2020 року по 31.12.2020 року має загальну суму нарахованого доходу у розмірі 229 789,13 грн. грошового забезпечення. Наявність у позивача доньки від іншого шлюбу не свідчить про доцільність зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_3 ..
Позивачем не надано доказів на підтвердження погіршення свого матеріального стану чи стану здоров`я.
Наявність змін у його сімейному стані не свідчать про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання дитини від першого шлюбу у розмірі, визначеному судовим рішенням.
Крім того, суд вважав, що зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на його дитину, неодмінно потягне за собою погіршення матеріального стану дитини, що, з огляду на вищевказані судом норми Вітчизняного чи Європейського права, є неприпустимим.
Слід зазначити, що відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аліменти, у присудженому розмірі, які регулярно, без затримок сплачуються позивачем, дають змогу порівняно повноцінно забезпечувати та утримувати дитину, створити належні умови для її зростання та розвитку, а задоволення позову значно погіршить матеріальний стан дитини позивача, що є неприпустимим.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а висновок суду відповідає  правовій позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20). 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 
                                                    П О С Т А Н О В И В:
   
Апеляційну  скаргу ОСОБА_1    залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого  районного суду міста Маріуполя Донецької області від 24 березня  2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складений 07 червня  2021 року.

Головуючий  суддя                                                                         Є.Є. Мальцева 

Судді:                                                                                                  В.М. Барков  

                                                                                                              С.А. Зайцева