УХВАЛА
 
24 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 545/1462/18
провадження № 61-2531св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М., 
 
учасники справи:
 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Полтава-Сад»,
відповідачі: ОСОБА_1 , товариство з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС»,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2019 року в складі колегії суддів Кузнєцової О. Ю., Бондаревської С. М., Дряниці Ю. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У червні 2018 року ТОВ «Полтава-Сад» звернулося в суд із позовом до  ОСОБА_1 , ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання договору поновленим та визнання додаткової угоди укладеною. 
 
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Полтава-Сад» задоволено, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 29 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов позов задоволено:
- визнано договір оренди землі, укладений 05 травня 2018 року між ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» та ОСОБА_1 , недійсним;
- скасовано державну реєстрацію вказаного договору оренди землі;
- визнано договір оренди землі від 05 грудня 2007 року, укладений між ТОВ «Полтава-Сад» та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 2,8000 га, розташованої на території Заворсклянської сільської ради Полтавського району Полтавської області, кадастровий номер 5324081000:00:033:0028, поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені цим договором оренди землі від 05 грудня 2007 року та додатковою угодою від 23 грудня 2011 року;
- визнано укладеною між ОСОБА_1 та ТОВ «Полтава-Сад» додаткову угоду до договору оренди землі від 05 грудня 2007 року на тих самих умовах, які передбачені договором оренди землі від 05 грудня 2007 року та додатковою угодою від 23 грудня 2011 року.
 
У січні 2019 року ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду та просило її скасувати як прийняту з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Предметом позову в справі, що переглядається, є, зокрема, поновлення договору оренди земельної ділянки на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Полтава-Сад», апеляційний суд уважав помилковим посилання місцевого суду на припинення переважного права позивача на укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки вказана обставина не заперечується позивачем та не має правового значення для вирішення спору; договір оренди землі від 05 грудня 2007 року підлягає поновленню не з підстав реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди землі, а з підстав його пролонгації, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».
 
Водночас ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2021 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) за позовом ФОП ОСОБА_2 до Луцької міської ради про визнання договору оренди землі поновленим на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».
 
Направляючи справу № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, яка була чинною до 15 липня 2020 року), викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року в справах № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20) і №159/5756/18 (провадження № 14-99цс20), зазначивши, що: «використання законодавцем у частині шостій статті 33 Закону України «Про оренду землі» такого формулювання як «вважається поновленим» свідчить про застосування ним правової презумпції, за якою на підставі встановлення певного факту чи фактичного складу (орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди за відсутності протягом одного місяця після закінчення його строку листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні такого договору) виключається необхідність доведення та вважається таким, що існує інший факт (поновлення договору оренди землі)…»; «…можливість передбаченої законодавством пролонгації договірних правовідносин, тобто автоматичного продовження договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах, що були погоджені сторонами при його укладенні, не вимагає прийняття орендодавцем відповідного рішення, оскільки земельні правовідносини між сторонами вже було врегульовано під час передачі земельної ділянки та укладення договору оренди, а подальше правове регулювання передбачено законом у вигляді поновлення дії вказаного договору…»; «…з огляду на викладене можна дійти висновку, що переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі») потрібно відрізняти від поновлення договору оренди землі (частина шоста статті 33 вказаного Закону)».
 
Ухвалою Великої Палати Верховного суду від 09 лютого 2021 року справу № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21) прийнято до провадження та призначено до розгляду.
 
Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21).
 
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
   
УХВАЛИВ :
 
Зупинити касаційне провадження в справі № 545/1462/18 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Полтава-Сад» до  ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» про визнання договору недійсним, скасування державної реєстрації, визнання договору поновленим та визнання додаткової угоди укладеною до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 903/1030/19 (провадження № 12-4гс21).
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          Н. О. Антоненко
 
                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                                     М. М. Русинчук