ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" травня 2021 р.                                                                  Справа №914/2153/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                В.М. Гриців
          Г.Г. Якімець,
секретар судового засідання М.С. Кіра,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” за № 10/299 від 16.03.2021 року (вх.  № 01-05/1056/21 від 25.03.2021 року) 
на рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року (суддя Ю.О.  Сухович; повний текст рішення складено 25.02.2021 року)
у справі № 914/2153/20
за позовом: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (надалі АТ “НАК “Нафтогаз України”)
до відповідача: Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” (надалі ЛКП  “Залізничнетеплоенерго”)
про стягнення 10333975,51 грн.,

за участю:
від позивача (в режимі відеоконференції): Орел С.С. – адвокат (довіреність № 14-115 від 09.04.2020 року);
від відповідача: Старенький О.С. – адвокат (довіреність № 10/569 від 13.05.2020 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

21.08.2020 року АТ «НАК «Нафтогаз Україна» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом до ЛКП “Залізничнетеплоенерго” про стягнення 10333975,51  грн., з яких: 6470479,56 грн. пені, 1454621,51 грн. 3% річних, 2408874,44 грн. інфляційнійних втрат.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач несвоєчасно здійснював виконання своїх договірних зобов`язань щодо оплати за отриманий природний газ.
Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позовних вимог та просить в повному обсязі відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що в порушенні строків здійснення розрахунків за спожитий газ відсутня вина Підприємства.
Ухвалою господарського суду Львівської області від 26.08.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 23.09.2020 року. 
З підстав, зазначених в ухвалі від 23.09.2020 року суд першої інстанції відклав підготовче засідання на 26.10.2020 року. 
Ухвалою господарського суду Львівської області від 02.12.2020 року (з врахуванням ухвали від 15.01.2021 року) закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 15.02.2021 року. 
20.01.2021 року до господарського суду Львівської області від відповідача надійшла заява за №10/59 від 20.01.2021 року (вх. №1313/21 від 20.01.2021 року) про зменшення суми неустойки та 3% річних на 90%. 
Позивач подав письмове заперечення на клопотання про зменшення неустойки та 3% річних (вх. № 2099/21 від 29.01.2021 року), в якому просив залишити без задоволення клопотання відповідача.
Рішенням господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20 (суддя Ю.О. Сухович) повністю задоволено позов АТ “НАК “Нафтогаз України”. Стягнуто з ЛКП “Залізничнетеплоенерго” на користь АТ “НАК “Нафтогаз України” 6470479,56 грн. пені, 1454621,51 грн. 3% річних, 2408874,44 грн. інфляційних нарахувань та 155009,63 грн. судового збору.
Суд першої інстанції встановив, що відповідач, в порушення умов договору постачання природного газу, прострочив оплату поставленого у жовтні 2017 року, грудні 2017 року та вересні 2018 року природного газу. Перевіривши правильність проведеного позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та правомірними. При цьому, суд залишив без розгляду заяву відповідача про зменшення суми неустойки та 3% річних на 90% з підстав її подання після закриття підготовчого провадження, без зазначення поважних причин, які перешкодили відповідачу подати таку заяву вчасно (у підготовчому провадженні). 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з оскарженим рішенням суду в частині стягнення 6470479,56 грн. пені.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що виконання Підприємством своїх договірних зобов`язань з оплати природного газу залежить від здійснення споживачами розрахунків за теплову енергію. Враховуючи факт сплати основного боргу за спірний період, майновий стан Підприємства, а також те, що позивач не вказав обставин про наявність у нього збитків внаслідок здійснення невчасних розрахунків, було заявлено клопотання про зменшення суми неустойки на 90%, яке, на його переконання, безпідставно залишено без розгляду. Просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20, прийняти нове рішення, яким зменшити заявлену до стягнення суму пені на 90%. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу повністю заперечує проти доводів скаржника. Звертає увагу на те, що відповідач не надав доказів тяжкого фінансового становища, яке позбавило останнього можливості оплатити поставлений газ станом на момент виникнення зобов`язання (2017-2018 роки). Надані відповідачем докази підтверджують скрутне фінансове становище Підприємства на час заявлення клопотання про зменшення суми неустойки. Вказані докази відповідач подав до місцевого господарського суду не разом із відзивом на позовну заяву у відповідності до ч. 3 ст. 80 ГПК України, а вже після закриття підготовчого провадження, без клопотання про поновлення строку для надання доказів. Просить залишити без змін рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20, апеляційну скаргу ЛКП “Залізничнетеплоенерго” – без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, наведені у апеляційній скарзі.
Представник позивача просив залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, апеляційну скаргу – без задоволення.

Обставини справи

07.09.2017 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та ЛКП  “Залізничнетеплоенерго” (споживач) укладено договір постачання природного газу №6038/1718-ТЕ-21 (з наступними змінами та доповненнями), за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (а.с. 23-38, т.1).
Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Відповідно до п.п. 2.1 договору (з наступними змінами та доповненнями) постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 53554,000 тис.куб.м. 
У відповідності до п. 2.4 договору підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу, відповідно до п. 3.7 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу. 
Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі (п. 3.1 договору).
За змістом п.3.7 договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу.
Споживач зобов`язується подати не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою (п.п. 3.8, 3.9 договору).
Згідно з п. 5.2 договору ціна за 1000 куб.м газу на дату укладення договору становить 4942,00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) – 20%. Усього до сплати разом з ПДВ вартість – 5930,40 грн. 
Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
У відповідності до п. 8.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором.
В пункті 8.2 договору зазначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Шляхом укладення додаткової угоди № 1 від 15.01.2018 року до договору постачання природного газу № 6038/1718-ТЕ-21 від 07.09.2017 року сторони виклали п.8.2 договору в наступній редакції: «У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення».
У разі виникнення спорів (розбіжностей) сторони зобов`язуються розв`язувати їх шляхом проведення переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку (п.п. 10.1, 10.2 договору).
Згідно розділу 12 (в редакції додаткової угоди № 5 від 06.09.2018 року до договору постачання природного газу № 6038/1718-ТЕ-21 від 07.09.2017 року) договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
На виконання умов даного договору позивач протягом жовтня-грудня 2017 року та січня-вересня 2018 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 271144832,47  грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2017 року на суму 18567649,48 грн., від 30.11.2017 року на суму 36588741,43 грн., від 31.12.2017 року на суму 41455897,81 грн., від 31.01.2018 року на суму 45997842,91  грн., від 28.02.2018 року на суму 44655069,89 грн., від 31.03.2018 року на суму 42738506,93 грн., від 30.04.2018 року на суму 9884814,44 грн., від 31.05.2018 року на суму 4283213,60 грн., від 30.06.2018 року на суму 7096630,96 грн., від 31.07.2018 року на суму 6794109,38 грн., від 31.08.2018 року на суму 6216933,20 грн., від 30.09.2018 року на суму 6865422,44 грн. Дані акти підписані представниками сторін без зауважень, підписи яких скріплені печатками сторін договору (а.с. 39-50, т.1).
Сторони не заперечують, що станом на час заявлення позову відповідач повністю оплатив вартість отриманого природного газу.
Однак, в порушення своїх договірних зобов`язань щодо терміну оплати природного газу, відповідач прострочив оплату поставленого позивачем природного газу у жовтні 2017 року, грудні 2017 року та вересні 2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою позивача по операціях за договором № 6038/1718-ТЕ-21 з 01.09.2017 року по 31.01.2020 року і розрахунком штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань ЛКП  “Залізничнетеплоенерго” за договором № 6038/1718-ТЕ-21 від 07.09.2017 року (а.с. 7-22, 52-55, т.1).
Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало прострочення відповідачем оплати природного газу поставленого у жовтні 2017 року, грудні 2017 року та вересні 2018 року 

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
В силу частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до частин 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Статтею 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, унормовано, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України, статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В ході розгляду справи суд встановив, що на підставі договору постачання природного газу № 6038/1718-ТЕ-21 від 07.09.2017 року (з наступними змінами та доповненнями) відповідач без жодних зауважень прийняв від позивача природний газ вартістю 271144832,47  грн., що підтверджується вищеописаними актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2017 року, від 30.11.2017 року, від 31.12.2017 року, від 31.01.2018 року, від 28.02.2018 року, від 31.03.2018 року, від 30.04.2018 року, від 31.05.2018 року, від 30.06.2018 року, від 31.07.2018 року, від 31.08.2018 року та від 30.09.2018 року. Відповідач оплатив вартість отриманого природного газу, однак, прострочив оплату поставленого позивачем у жовтні 2017 року, грудні 2017 року та вересні 2018 року природного газу, що підтверджується вищевказаною довідкою позивача по операціях за договором № 6038/1718-ТЕ-21 та здійсненим позивачем розрахунком штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань ЛКП  “Залізничнетеплоенерго” за договором № 6038/1718-ТЕ-21, що спричинило порушення умов п. 6.1 договору щодо порядку здійснення оплати за прийнятий природний газ.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань ЛКП  “Залізничнетеплоенерго” за договором № 6038/1718-ТЕ-21 позивач нарахував відповідачу за період з 28.11.2017 року по 22.01.2019 року 3% річних в сумі 1454621,51  грн. та 2408874,44 грн. інфляційних за період з 26.12.2017 року по 31.12.2018 року.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних, суд першої інстанції встановив, що такі є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому задоволив ці позовні вимоги. Стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 1454621,51 грн. та 2408874,44 грн. інфляційних втрат.
Колегія суддів враховує, що рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20 не оскаржується у вищезгаданій частині позовних вимог.
При розгляді апеляційної скарги в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 6470479,56 грн. за період з 28.11.2017 року по 22.01.2019 року суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22.11.1996р. №543/96-ВР (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Також відповідно до п. 8.2 договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 15.01.2018 року)у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення».
Суд першої інстанції перевірив наданий позивачем розрахунок пені та визнав дану вимогу такою, що підлягає задоволенню. 
При цьому, місцевий господарський суд залишив без розгляду заяву відповідача про зменшення суми неустойки на 90%, враховуючи те, що в порушення вимог процесуального законодавства, таку заяву подано після закриття підготовчого провадження, без зазначення поважних причин, які перешкодили відповідачу подати її вчасно (у підготовчому провадженні).
Водночас, суд апеляційної інстанції при перевірці судового рішення в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 6470479,56  грн. за період з 28.11.2017 року по 22.01.2019 року вважає необхідним врахувати таке.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з порушенням строків виконання своїх договірних зобов`язання повністю оплатив вартість природного газу, отриманого у спірному періоді. 
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення, оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
При цьому слід враховувати, що правила ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
З аналізу наведених норм права вбачається, що зменшення суми неустойки є правом, а не обов`язком суду, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Суд встановив, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» використовує природний газ для виробництва теплової енергії, яка в подальшому споживається бюджетними установами/організаціями та населенням. Порушення порядку та строків розрахунків відбулося не з вини відповідача, оскільки залежить від здійснення споживачами розрахунків за теплову енергію.
ЛКП «Залізничнетеплоенерго» знаходиться в складному майновому стані, що підтверджується копіями звітів про фінансовий стан та фінансові результати (а.с. 83-84, т.1).
Враховуючи наведені обставини даної справи та положення частин 1, 2 статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд помилково стягнув з відповідача на користь позивача 6470479,56 грн. пені, не скориставшись правом на зменшення розміру належної до стягнення пені.
При цьому, суд зауважує, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов спірного договору, а стягнення з ЛКП  «Залізничнетеплоенерго» пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем свого зобов`язання.
З аналізу вищеописаних правових норм, матеріалів даної справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для часткового задоволення цієї позовної вимоги, зменшення розміру нарахованої позивачем пені та стягнення з відповідача 3235239,78  грн. пені, оскільки таке зменшення пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 ГПК України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що наведені в оскарженому рішенні місцевого господарського суду висновки не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, тому його необхідно скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6470479,56 грн. пені і прийняти нове рішення про стягнення 3235239,78  грн. пені.

Судові витрати

З огляду на те, що позовні вимоги у даній справі є обгрунтованими та підставними, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача згідно вимог ст.129 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” за № 10/299 від 16.03.2021 року (вх. № 01-05/1056/21 від 25.03.2021 року) задоволити частково.
Рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20 скасувати в частині стягнення з Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 6470479,56 грн. пені. В цій частині прийняти нове рішення.
Стягнути з Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” (79054, м.Львів, вул. С. Петлюри, 4А, код ЄДРПОУ 20784943) на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (01601, м. Київ, вул.  Б.Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720) 3235239,78 грн. пені.
Рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2021 року у справі №914/2153/20 в частині стягнення з Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 1454621,51 грн. 3% річних, 2408874,44 грн. інфляційних нарахувань та 155009,63 грн. судового збору залишити без змін.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 

Суддя                                                                                                    В.М. Гриців

        Суддя                                                                                                    Г.Г. Якімець