ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3376/21 Справа № 199/564/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.        
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро 
апеляційну скаргу   ОСОБА_1 
на рішення   Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року
по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпрі рада, Дніпровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ,–

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом ОСОБА_1 , треті особи: Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпрі рада, Дніпровська міська рада, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з уточненнями до позовної заяви.
       Позов мотивований тим, що в 1975 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті свого батька та їм державним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ( 20.04.1977 року присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 ), по 1/2 частині на кожного.
       28 вересня 1990 року ОСОБА_1 придбала частину домоволодіння АДРЕСА_1 та приєднала його до спадкового будинку шляхом перенесення огорожі. 
       13 грудня 2005 року ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу придбала частину житлового будинку АДРЕСА_1 та шляхом перенесення огорожі приєднала його до спадкового будинку.
       Актом встановлення існуючих меж земельної ділянки в натурі були встановлені межі земельної ділянки, розташованої під домоволодінням АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 виділено в натурі земельну ділянку площею 874 кв.м. (0,0874 га). Рішенням Дніпропетровської міської ради від 24 грудня 2008 року за № 164/41 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передана у спільну сумісну власність земельна ділянка з цільовим призначенням – обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
       22.02.2011 року ОСОБА_3 склав на ім`я ОСОБА_2 заповіт, якій заповідав все своє майно, з чого б воно не складалося.
       30.06.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
       Позивач зазначала, що вона є спадкоємцем за заповітом до майна померлого ОСОБА_3 та спадщину після його смерті прийняла. За отриманням свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю право установлювальних документів на спадкове майно.
       Зважаючи на викладене вище, позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння та право спільної сумісної власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 .
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року частково задоволено позов.

       Визнано за ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 , виданий 19.09.2002 року АНД РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області, ІНН: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складається: А-1 – житловий будинок; літ. Б- сарай; літ. Г-сарай; літ. В- вбиральня; літ. №1- колодязь в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 .
       Визнано за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 19.09.2002 року АНД РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області, ІНН: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0874 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 1210100000:01623860054 по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 ;
       В частині позовних вимог щодо визнання за ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0874 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 1210100000:01623860054 по АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 – відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 19.09.2002 року АНД РВ ДМУ УМВС у Дніпропетровській області , ІНН: НОМЕР_3 судовий збір у розмірі 1002, 61 грн.
       Ухвалою  Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2018 року виправлено описку у рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року.
       Вірно зазначено кадастровий номер та адресу земельної ділянки “1210100000:01:238:0054 по АДРЕСА_2 ”, замість зазначеного “ НОМЕР_4 :01623860054 по АДРЕСА_2 ”, а також вірно зазначено адресу домоволодіння “ АДРЕСА_2 ”, замість “ АДРЕСА_2 ”.
       Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що в 1975 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті свого батька та їм державним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 (20.04.1977 року присвоєно нову адресу: АДРЕСА_2 ).

       28 вересня 1990 року ОСОБА_1 купила частину домоволодіння АДРЕСА_2 та приєднала його до спадкового будинку шляхом перенесення огорожі. 13 грудня 2005 року ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу придбала частину житлового будинку АДРЕСА_2 та шляхом перенесення огорожі приєднала його до спадкового будинку.
       Актом встановлення існуючих меж земельної ділянки в натурі встановлені межі земельної ділянки , розташованої під домоволодінням АДРЕСА_2 та ОСОБА_1 виділено в натурі земельну ділянку площею 874 кв.м. (0,0874 га). 
       Рішенням Дніпропетровської міської ради від 24 грудня 2008 року за № 164/41 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 передана у спільну сумісну власність земельна ділянка з цільовим призначенням – обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
       22.02.2011 року ОСОБА_3 склав на ім`я ОСОБА_2 заповіт, що підтверджується заповітом, посвідченим 22 лютого 2011 року нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. за реєстровим №5-278., якій заповідав все своє майно, з чого б воно не складалося.
       30.06.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
       Позивач є спадкоємцем за заповітом до майна померлого ОСОБА_3 та спадщину після його смерті прийняла. 
       За отриманням свідоцтва про право на спадщину позивач звернулася до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю право установлювальних документів на спадкове майно.
       Тобто, достеменно встановлено, що позивач позбавлений можливості оформлення спадкових прав у зв`язку із відсутністю у неї правовстановлюючих документів.

       Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо незгоди із задоволенням позовних вимог в частині визнання права власності за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, як необґрунтовані, зважаючи на наступне.
       18 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 — ОСОБА_4 звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про зупинення провадження по справі до набрання законної сили рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 199/8005/18 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, посилаючись на п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 березня 2019 року клопотання представника ОСОБА_1 — ОСОБА_4 про зупинення провадження – задоволено.
       Зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року по цивільній справі № 199/564/17 до набрання законної сили рішення по цивільній справі № 199/8005/18 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.
       Встановлено, що 17 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Просила, визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ№ 9131984 від 24 грудня 2009 року, виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за № 164/41 від 24 грудня 2008 року на земельну ділянку площею – 0,0874 га, кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:01:238:0054 по АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_1 .
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року у позовних вимогах ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, - відмовлено.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Як встановлено, судом апеляційної інстанції, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.06.2019 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11.12.2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
       Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції, позицію якого підтримав суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_1 не довела і не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження порушення свого права чи інтересу спірним державним актом на землю. 
       Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
       Згідно рішення № 2572 виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящихся від 11 грудня 1951 року ОСОБА_5 був наділений земельною ділянкою загальною площею 300 м по АДРЕСА_1 . У подальшому адреса земельної ділянки та житлового будинку стала АДРЕСА_2 . За фактичним користуванням станом на 1967 рік земельна ділянка становила 276 кв.м. 
       09 листопада 2009 року ОСОБА_1 отримала Держаний акт на право на спільну сумісну власність земельної ділянки серія ЯЖ №131984, виданий на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за №164/41 від 24 грудня 2008 року, відповідно до якого відповідач є власником земельної ділянки площею 0, 0874 га та вказана земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_2 , цільове призначення використання земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер №1210100000:01:238:0054.
       Відповідно до Держаного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №131984 виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради за №164/41 від 24 грудня 2008 року - співвласником земельної ділянки був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
       Спадкоємцем ОСОБА_3 за заповітом є позивач по справі, ОСОБА_2 , що підтверджується заповітом, посвідченим 22 лютого 2011 року нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. за реєстровим №5-278.
       18 лютого 2020 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції було оголошено перерву для підготовки клопотання про призначення експертизи по справі.
       Проте, сторони не скористались своїм правом, натомість представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надала письмові пояснення, до яких долучила Висновок за №5025-18 експертного дослідження.
       Відповідно до Висновку за №5025-18 експертного дослідження з питань землеустрою складеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судової експертиз Міністерства юстиції України від 11 жовтня 2018 року встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 АНД район громадянину України ОСОБА_1 , ОСОБА_3 виготовлена ПП ОСОБА_6 , 2008 році, не відповідає складу, змісту та правилам оформлення відповідної нормативно-технічної документації з питань здійснення землеустрою, а отже не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та правовстановлюючому документу за адресою: земельна ділянка за АДРЕСА_2 , домоволодіння за АДРЕСА_3 .

       Проте, згідно рішення Дніпропетровської міської ради від 24.12.2008 про передачу у власність  ОСОБА_1 земельної ділянки були затверджені технічні матеріали, розроблені ТОВ «Квартал», що підтверджують розміри земельних ділянок.

       Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
       Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
       Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.
       Статтями 1269-1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
       Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
       Згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. 
       В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. 
       Окрім того, згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
       Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.
       Так, у статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 

       Таким чином, суд першої інстанцій дійшов до правильного висновку, що існують об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги. Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак в частині щодо визнання права власності на земельну ділянку.

       Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , яке складається: А-1 – житловий будинок; літ. Б- сарай; літ. Г-сарай; літ. В- вбиральня; літ. №1- колодязь в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
       Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
       Судом встановлено, що 28 вересня 1990 року ОСОБА_1 придбала частину домоволодіння АДРЕСА_3 та приєднала його до спадкового будинку шляхом перенесення огорожі. 
       13 грудня 2005 року ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу придбала частину житлового будинку АДРЕСА_3 та шляхом перенесення огорожі приєднала його до спадкового будинку.
       12 березня 2020 року представник  ОСОБА_1 — ОСОБА_4 звернулася до суду апеляційної інстанції з клопотанням про призначення судової будівельної-технічної експертизи.
Мотивуючи клопотання про призначення судової будівельної-технічної експертизи у справі, зазначила наступне.

       06 березня 1975 року успадкували після смерті свого батька ОСОБА_5 :

- ОСОБА_1 - 1/2 частину жилого дерев`яномазанного будинку, зазначений на геплані під літ.А-1, загальною жилою площею 22, 1 кв.м. з господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 ;
- ОСОБА_3 - 1/2 частипу жилого дерев`яномазанного будинку, зазначений на геплані під літ.А-1, загальною жилою площею 22, 1 кв.м. з господарськими будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 ;
- на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 06 березня 1975 року державним нотаріусом четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстром №2-1451.

       Згідно до схематичного плану земельної ділянки (№ НОМЕР_5 а) АДРЕСА_2 від 13 травня 1967 року загальна площа земельної ділянки - 276 кв.м. на якій розташовано - А-1 житловий будинок, жилою площею - 22,1 кв.м., загального площею - 47,5 кв.м., Б - сарай, В - вбиральня, №1 - забор, №2 - колодязь.
       Як зазначалось відповідачем, в подальшому, житловий будинок А-1 дерев`яномазанний будинок, загальною жилою площею - 22, 1 кв.м., загальною площею - 47, 5 кв.м. з часом неможливо було використовувати як будівлю і вказаний житловий будинок було зруйновано.
       Замість вказаного старого житлового будинку загальною площею 22,1 кв.м., загальною площею - 47,5 кв.м., який прийшов у неможливість використання - ОСОБА_1 було збудовано новий житловий будинок за АДРЕСА_4 , про що було складено акт від 06 грудня 1991 року.
       Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , виготовленого станом на 11 листопада 2005 року самовільно побудовані: рік побудови 1990 року - житловий будинок літ.А-1, житловою площею - 13,1 кв.м., загальною площею -19, 6 кв.м., Б - сарай.
       Згідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_3 , виготовленого станом на 24 листопада 2006 року самовільно побудовані: А-1, а-1 прибудова - рік побудови - 1990 рік, після переобладнання вважати житлову площу - 13,1 кв.м., загальну площу - 19, 6 кв.м.
       Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майпо та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна за №141077886 від 11 жовтня 2018 року — відомості про право власності на будинок АДРЕСА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - відсутні.
        ОСОБА_3 за життя (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ):
       - не оформлював акти прийняття будівель в експлуатацію на час завершення будівництва (06 грудня 1991 року) , БТІ не складало висновок про технічний стан будинку (будівлі), не проводили технічної інвентаризації житлового будинку літ.А-1 - рік побудови - 1990, житловою площею - 13,1 кв.м., загальною площею - 19,6 кв.м., Б - сарай, рік побудови - 1953, Г - сарай, рік побудови - 1980, В - вбиральня, рік побудови —1973, №1-3 - інші споруди, за адресою; АДРЕСА_3 та не складали акт про можливість державної реєстрації об`єкта нерухомого майна без введення в експлуатацію та узаконення відповідно до вимог Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садиблих) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до тшх. громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95;
- не отримано правовстановлюючі документи на самовільно побудовані житловий будинок літ.А-І - рік побудови - 1990, житловою площею - 13,3 кв.м., загального площею - 19,6 кв.м., Б - сарай, рік побудови - 1953, Г - сарай, рік побудови - 1980, В - вбиральня, рік побудови — 1973, №1-3 - інші споруди, за адресою: АДРЕСА_3 ;
- не зареєстровано право власності на житловий будинок літ.А-1 - рік побудови - 1990, житловою площею - 13,1 кв.м., загальною площею - 19,6 кв.м., Б - сарай, рік побудови -1953, Г - сарай, рік побудови - 1980, В - вбиральня, рік побудови — 1973, №1-3 - інші споруди, за адресою: АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_3 .
       У зв`язку з чим, просила провести судову будівельно – технічну експертизу по цивільній справі №199/564/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпрі рада. Дніпровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17, офіс 361).
На вирішення експертизи поставлено наступне питання:
       1. Чи відповідає опис основних конструктивних елементів будинку АДРЕСА_3 , надвірних будівель та споруд, зазначених в схематичному плані (№58а) АДРЕСА_2 від 13 травня 1967 року і свідоцтву про право спадщини по заповіту, виданого 06 березня 1975 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстром № 2 -1451 — фактичному стану?
       На виконання ухвали суду апеляційної інстанції судовим експертом було надано Висновок № 2573-20 від 11.02.2021 року, згідно якого опис основних конструктивних елементів будинку  АДРЕСА_3 , надвірних будівель та споруд, зазначених в схематичному плані (№58а) АДРЕСА_2 від 13 травня 1967 року і свідоцтву про право спадщини по заповіту, виданого 06 березня 1975 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстром № 2 -1451 не відповідає фактичному стану на час відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

       Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 р. вказано, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.
Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України).
       Вищезазначені правові позиції викладені в постанові №6-130 цс13 від 04.12.2013 р.
       До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
       Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна.
       Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76.
       Згідно з пунктом 1.4.1 цього наказу, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Цими ж правилами надається визначення таких понять, як переобладнання і перепланування.
       При цьому судам слід враховувати наявність технічного висновку про відповідність виконаних робіт будівельним нормам і правилам, висновку про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки, наявність даних про не порушення прав власників інших квартир та правил експлуатації будинку.
       У судовій практиці поширеними є випадки звернень до суду громадян, яким у встановленому законом порядку надано земельні ділянки для будівництва житлових будинків. Фактично збудувавши їх до 1992 року, громадяни своєчасно не оформили право власності на них. Постановою Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» було передбачено, що підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки, дачні та садові будинки, споруджені до 05 серпня 1992 року, є складений БТІ висновок про технічний стан будівлі та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вона розміщена. Зазначена постанова втратила чинність 02 червня 2011 року. Законом України від 17 лютого 2011 року «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що прийняття в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за результатами технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж таких об`єктів за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розташовані.
       Згідно до абзацу 3 п.9 Розділу 5 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 р. №3038-VI, орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію збудовані до 12 березня 2011 року будівлі і споруди сільськогосподарського призначення.
       На прибудови, побудовані після 12 березня 2011 року, поширюється загальний порядок будівництва, для якого потрібно максимальну кількість документів (вихідні дані, проект, подача декларації про початок будівництва, декларація про готовність).
       Замість отримання вихідних даних і проекту дозволяється будівництво і введення в експлуатацію на підставі будівельного паспорта.
       Судом встановлено, що відповідачем було самочинно здійснено капітальний ремонт будинку АДРЕСА_3 без відповідних на те дозволів, технічного висновку про відповідність даного будівництва санітарно-епідеміологічним вимогам, та правилам пожежної безпеки. Висновку про таку відповідність суду не подавалось, а суд не може брати на себе функції органів, на які покладено обов`язок оцінити готовність перебудованого (реконструйованого) об`єкта будівництва до експлуатації.
       Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
       У матеріалах справи відсутні докази державної реєстрації прав на спірний будинок. Питання узаконення самочинно збудованої перебудови, реконструкції будинку не входить до компетенції суду.
       Ураховуючи викладене, та беручи до уваги те, що на момент відкриття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спірний будинок не має статусу нерухомого майна та право власності на нього не зареєстровано (не проведена державна реєстрація права власності), а також, враховуючи, що опис основних конструктивних елементів будинку АДРЕСА_3 , надвірних будівель та споруд, зазначених в схематичному плані (№58а) АДРЕСА_2 від 13 травня 1967 року і свідоцтву про право спадщини по заповіту, виданого 06 березня 1975 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Стрілковською З.Д. за реєстром № 2 -1451 не відповідає фактичному стану на час відкриття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , колегія суддів приходить до висновку, що відсутні підстави, визнавати в порядку спадкування права власності на спірний будинок, як завершений об`єкт нерухомості.
       Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

       Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , яке складається: А-1 – житловий будинок; літ. Б- сарай; літ. Г-сарай; літ. В- вбиральня; літ. №1- колодязь в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.
      Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпрі рада, Дніпровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, у іншій оскаржуваній частині, а саме щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0874 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № 1210100000:01623860054 по АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 – залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 рокув частині визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , яке складається: А-1 – житловий будинок; літ. Б- сарай; літ. Г-сарай; літ. В- вбиральня; літ. №1- колодязь в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 – скасувати та ухвалити нове.
       У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_3 , яке складається: А-1 – житловий будинок; літ. Б- сарай; літ. Г-сарай; літ. В- вбиральня; літ. №1- колодязь в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3 – відмовити.
        Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2018 року по цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Амур-Нижньодніпровська районна у м. Дніпрі рада, Дніпровська міська рада про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, у іншій оскаржуваній частині – залишити без змін.
        Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий                  О.В. Свистунова

       Судді:                  Т.П. Красвітна

        І.А. Єлізаренко