ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                                                          Головуючий І інстанції: Панов М.М.
31 травня 2021 р. 	Справа № 520/17870/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні, -
В с т а н о в и в:
14.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) щодо зменшення раніше визначеного відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці відносно розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді апеляційного суду;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області сплачувати з 19.02.2020 року його довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку 90% суддівської винагороди, вказаної у довідці Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 року № 06-47-48 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
                    В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 19.09.2017 року перебуває на обліку в Слобожанському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова, правонаступником якого є відповідач. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.12.2017 року у справі № 641/7695/17 суд зобов`язав Слобожанське об`єднане управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова, починаючи з 19.09.2017 року нарахувати та сплачувати йому щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди судді апеляційного суду без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши перерахунок сплачених сум. Цим рішенням, також встановлено, що на день звільнення у вересні 2017 року його загальний суддівський стаж складає 25 років та 4 місяці.
Також, позивач зазначив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду 17.09.2020 року у справі № 520/5292/2020 суд зобов`язав ГУ ПФУ в Харківській області здійснити йому з 19.02.2020 року перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст. 142 Закону України від 02.06.2019 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон № 1402-VIII) та довідки Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 року № 06-47-48 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши сплату донарахованої суми з урахуванням раніше сплачених сум.
Крім того, позивач зазначив, що відповідач, виходячи з того, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.12.2017 року у справі № 641/7695/17, на його думку, стосувалось правовідносин зі сплати довічного грошового утримання відповідно до попередньої редакції Закону № 1402-VIII, на стадії виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду взагалі з невідомих причин зменшили його суддівський стаж з 25 років до 16 років та відсотковий розмір винагороди з 90% до 50%, хоча у листі від 03.04.2020 року «Про розгляд звернення» констатувалось, що його суддівський стаж становить 25 років 4 місяці 20 днів та відсотковий розмір утримання від суми суддівської винагороди становить 90% .   
З дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020 Закон України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі – Закон   № 1402-VIII в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Позивач зазначає, що саме з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухваленні Конституційним Судом Рішення від 18.02.2020 року у нього виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону № 1402-VIII. При цьому, відсоткове співвідношення вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стосовно суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, є сталим, оскільки визначається на день призначення щомісячного довічного грошового утримання. Його довічне грошове утримання було призначено у вересні 2017 року у розмірі 90%  суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову, у відзиві відповідач зазначив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі № 520/5291/2020 ГУ ПФУ зобов`язано здійснити позивачу з 19.02.2020 року перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст. 142 Закону № 1402-VIII та довідки Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 року № 06-47-48 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши сплату донарахованої суми з урахуванням раніше сплачених сум. 06.10.2020 року на виконання рішення суду відділом з питань перерахунків пенсій № 23 позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання.
                    Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 року (справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження) частково задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 .
Так, судовим рішенням обов`язати ГУ ПФУ в Харківській області сплачувати з 19.02.2020 року довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 із розрахунку 60% суддівської винагороди, вказаної у довідці Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 року №06-47-48 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Судом проведений розподіл судових витрат - за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Харківській області на користь позивача стягнуто 420,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.
                    Висновок суду вмотивований тим, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді визначений  Законом України від 07.07.2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»  (у випадку позивача 90% за 25 років роботи на посаді судді) не може бути застосований до розміру довічного грошового утримання судді встановленого ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VІІІ, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Відповідно до цього, 25 років стажу роботи позивача на посаді судді можуть бути підставою для виплати 60% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його частково скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог адміністративного позову.
Скаржник зазначає, що застосування показника, передбаченого ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VІІІ до перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, к тому ж і невірно визначеного відповідачем, є протиправним, оскільки стосується призначення нового щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не перерахунку раніше призначеного, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів ст. 58 Конституції України.  
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції, - без змін. 
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач звільнений з посади судді відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 12.09.2017 року № 2771/0/15-17 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Донецького апеляційного господарського суду у відставку».
Позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та йому здійснюється щомісячне довічне грошове утримання судді.
Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.12.2017 року у справі № 641/7695/17, яка набрала законної сили 24.01.2018 року, суд зобов`язав Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України міста Харкова, правонаступником якого є ГУ ПФУ в Харківській області, починаючи з 19.09.2017 року нараховувати та сплачувати ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди судді апеляційного суду без обмежень граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши перерахунок з урахуванням сплачених сум.
Також, постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.12.2017 року у справі № 641/7695/17 встановлено, що на день звільнення у вересні 2017 року загальний суддівський стаж позивача складає 25 років та 4 місяці (а.с. 11-13).
07.08.2020 позивач звертався до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо відмови у здійсненні з 19.02.2020 року йому перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до  ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  та довідки Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 року № 06-47-48 без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши сплату донарахованої суми з урахуванням раніше сплачених сум. (а.с. 21-22).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року, що набрало законної сили 20.10.2020 року, у справі № 520/5292/2020 частково задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 .
Так, судовим рішенням, визнано протиправним та скасовано рішення № 854141/100 від 10.03.2020 року відділу з питань перерахунків пенсій № 23 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Харківській області про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді з 19.02.2020 року.
ГУ ПФУ в Харківській області зобов`язано здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 року перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до  ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  та довідки Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 року №06-47-48 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, здійснивши сплату донарахованої суми з урахуванням раніше сплачених сум (а.с. 18-20).
06.10.2020 року на виконання рішення суду відповідачем проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача та встановлено його в розмірі 50% винагороди судді, який працює на відповідній посаді (а.с. 25). 
06.11.2020 окремою ухвалою Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/5292/2020 повідомлено начальника ГУ ПФУ в Харківській області про порушення Управлінням обслуговування громадян Слобідського відділу обслуговування громадян у м. Харкові ГУ ПФУ у Харківській області при виконанні рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року у справі 520/5292/2020 вимог ч. 3  ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  в частині обмеження розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , як судді у відставці, 50% розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді для вжиття невідкладених заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленим судом порушенням.
Також, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.11.2020 року у справі № 520/5292/2020 встановлено судовий контроль шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у Харківській області подати протягом 30 днів з дня отримання вказаної ухвали звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року у справі № 520/5292/2020 (а.с. 31-33).
Листом ГУ ПФУ в Харківській області від 17.11.2020 № 9475-13850/А-02/8-2000/20 позивача повідомлено про те, що розмір щомісячного довічного грошового утримання з 19.02.2020 року по 29.02.2020 року склав 105.100,00 грн. (210.200,00 грн. * 50%). Доплату по перерахунку за період з 19.02.2020 року по 29.02.2020 року в сумі 20.921,43 грн. буде нараховано на найближчий виплатний період (а.с. 23-24).
Відхиляючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що статтею 64 Конституції України унормовано, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
30.09.2016 року набрав чинності Закон № 1402-VIII, частинами 1 та 2 ст. 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною третьою ст. 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат - судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат - судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат - судді Верховного Суду.
Згідно із ч. 1 ст. 142 Закону № 1402-VI1 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч. 2 ст. 142 Закону № 1402-VI).
Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Водночас Законом № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017 року, зокрема, частину третю ст. 135 Закону № 1402-VIII було викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».
Разом з цим Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Пунктом 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (положення якого діяли до моменту виключення цього пункту Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (далі – Закон № 193-IX) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Пункт 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Згідно з п. 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.
Законом України від 16.10.2019 року № 193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» (набрав чинності 07.11.2019 року), було виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.
Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 року № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу XII Прикінцеві та перехідних положень Закону № 1402-VIII, зі змінами.
У вказаному рішенні зазначено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України).
Судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.
У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу, визнав неконституційним.
Таким чином, з 19.02.2020 року пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким, окрім іншого, передбачалось, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), та, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону, втратив чинність.
Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України від 13.07.2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Відповідно до правових висновків, сформульованих Верховним Судом у постановах від 06.03.2019 року (справа № 638/12586/16-а) та від 11.02.2020 року (справі № 200/3958/19-а), правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Отже, у даному випадку, перерахунок, який проведено відповідачем на підставі довідки Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 року № 06-47-48, обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020.
У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).
Згідно з ч. 2 ст. 1 Загальної (Універсальної) хартії судді незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.
Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.
Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.
Під час розгляду справи встановлено, що позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці призначене у розмірі визначеному Законом № 2453-VI, яким передбачалась інша формула обрахунку грошового утримання, зокрема, розмір суддівської винагороди та відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.
Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 року у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.
Положеннями ст. 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Колегія суддів вважає, що ця законодавча норма не вступає в колізію з іншими нормами.
За правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у рішенні від 16.06.2020 року по зразковій справі № 620/1116/20 (Пз/9901/5/20), у судді у відставці, який отримує щомісячне грошове утримання у розмірі обчисленому згідно положень Закону № 2453-VI, наявне право (підстава) права (підстави) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України №1402-VIII.
Таким чином, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо зменшення раніше визначеного відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці відносно розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді апеляційного суду та зобов`язання ГУ ПФУ в Харківській області сплачувати з 19.02.2020 року довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_1 із розрахунку 90% суддівської винагороди, вказаної у довідці Донецького апеляційного господарського суду від 27.02.2020 №06-47-48 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Інші доводи апеляційної скарги позивача означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 9, ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова