Ухвала    
 
11 травня 2021 року
м. Київ
справа № 707/2838/20 
провадження № 61-6972ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 25 березня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа -  приватний виконавець Плесюк Олексій Степанович, про визнання правочинів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину.
Одночасно з позовною заявою подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами розташованим на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку з кадастровим номером 7124989500:04:002:0364 площею 0,1983 га для будівництва 
і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_3 .
Заяву обґрунтовано тим, що існує необхідність у забезпеченні позову, оскільки існує можливість захистити права ОСОБА_2 , як стягувача у виконавчому провадженні, шляхом визнання вказаних правочинів недійсними та повернення сторін у попередній стан. Заявник зазначала, що ОСОБА_1 під час судового розгляду справи про поділ спільного майна подружжя, де було заявлено вимоги про стягнення грошової компенсації, уклав договори дарування свого нерухомого майна, на яке в подальшому могло бути звернуто стягнення, з ОСОБА_3 . Вважає, що ОСОБА_1 є схильним до приховування майна, так як ОСОБА_1 відчужив автомобіль 22 грудня 2016 року - за день до подання ОСОБА_2 позовів про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, 
а також, ОСОБА_1 09 серпня 2017 року безоплатно відчужує об`єкти нерухомого майна, що були його особистою приватною власністю, на користь ОСОБА_3 . 
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 11 січня 
2021 року у задоволенні заяви заявника ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.
 
Постановою Черкаського апеляційного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 11 січня 2021 року скасовано.
Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями 
і спорудами розташованим на АДРЕСА_1 , та земельну ділянку з кадастровим номером 7124989500:04:002:0364 площею 0,1983 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: 
АДРЕСА_1 .
22 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Черкаського апеляційного суду від 25 березня 
2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції вірно встановлено, що  заявник не надала жодних доказів, що ОСОБА_3 має намір вчинити дії для відчуження майна. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень 
в оскаржуваній заявником частині, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.
Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого   у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає                 в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає                 в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, 
з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом 
в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі,               є визнання недійсним договору дарування будинку та земельної ділянки 
( АДРЕСА_1 ), якою ОСОБА_3 , як власник за договором дарування, може розпорядитися 
у будь-який момент, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви  ОСОБА_2 про накладення арешту на нерухоме майно.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 
3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень 
в оскаржуваній заявником частині та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд               у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 25 березня 2021 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа -  приватний виконавець Плесюк Олексій Степанович, про визнання правочинів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      Г. В. Коломієць
                                                                                                           Б. І. Гулько
                                                                                                           Д. Д. Луспеник