Справа № 428/5987/20 
Провадження № 22-ц/810/359/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01  червня 2021 року   м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого – Лозко Ю.П. 
суддів: Луганської В.М., Назарової М.В.,
за участю секретаря судового засідання – Сінько А.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 лютого 2021 року ухваленого судом у складі: судді Шубочкіної Т. В. в приміщенні того ж суду
у цивільній справі про відшкодування вартості майна,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач – Луганська обласна прокуратура
відповідач – Державна казначейська служба України

встановив:

У липні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивований тим, що ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 16 травня 2019 року залишеною без змін ухвалою Луганського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року, вирішено питання, пов`язане з виконанням вироку та повернуто ОСОБА_1 вилучені у нього під час проведення обшуку 21 червня 2007 року два банківських злитки, а саме вагою 100 (сто) грамів з маркуванням: «CREDIT SUISSE, 100g, 999,9, CHI, SSAYEUR FONDEUR, AA017433» та вагою 50 (п`ятдесят) грамів з маркуванням: «ARGOR HE RAEUSSA, Switzerland 50g, Fine Gold, 999.9, Мelter ASSAYER, 133343». 
Проте, на час звернення до суду з даним позовом, відповідачем вказане майно, що знаходилось на зберіганні прокуратури Луганської області позивачу не повернуто, з підстав відсутності цього майна в натурі з незалежних від відповідача обставин, тому позивач просить стягнути з відповідача Луганської обласної прокуратури вартість належного йому майна на час вирішення справи.
Рішенням Сєвєродонецькогоміського суду Луганської області від 19 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вартість двох банківських злитків: вагою 100 (сто) грамів маркування «CREDIT SUISSE, 100g, 999,9, CHI, ESSAYEUR FONDEUR, AA017433» без упаковки в розмірі 185150 (сто вісімдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят) гривень 00 коп. та вагою 50 (п`ятдесят) грамів маркування «ARGOR HE RAEUSSA, Switzerland 50g, Fine Gold, 999.9, Мelter ASSAYER, 133343» в розмірі 93735 (дев`яносто три тисячі сімсот тридцять п`ять) гривень 00 коп., а всього 278885 (двісті сімдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) гривень 00 коп. шляхом списання коштів з відповідних рахунків.
Вирішено питання щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач Луганська обласна прокуратура посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.
За доводами апеляційної скарги, висновки суду про наявність законних підстав для стягнення з Луганської обласної прокуратури вартості вказаного вище майна, власником якого є позивач на користь останнього є помилковими; судом безпідставно не взято до уваги відсутність у володінні прокуратури спірного майна, отже скаржник не є фактичним володільцем двох банківських злитків та не утримує їх в силу об`єктивних причин, а саме, загальновідомого факту захоплення м. Луганська незаконними збройними формуваннями; позивачем не доведено в чому саме полягають неправомірні дії обласної прокуратури, за умови відсутності у володінні останнього спірного майна на час ухвалення судами відповідних судових рішень, тому скаржник вважає, що відсутні підстави для відшкодування завданої позивачу майнової шкоди за рахунок відповідача у справі Луганської обласної прокуратури. 
Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення представника скаржника, пояснення позивача та його представника адвоката – Мєдвєдєва С.С., які заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з такого.
Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду відповідає.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Предметом позову є матеріально – правова вимога позивача до відповідача щодо якої він просить ухвалити рішення, а підставою – обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 року ОСОБА_1 засуджено за ч.3 ст.364, ч.3 ст.27, ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з правоохоронною діяльністю, строком на 2 роки та з конфіскацією Ѕ частини належного йому майна. Вирок набрав законної сили 05 листопада 2013 року.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2014 року вирок стосовно ОСОБА_1 приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо імплементації до національного законодавства положень ст.19 Конвенції ООН проти корупції» і ОСОБА_1 вважається таким, що засуджений до покарання без конфіскації майна.
Згідно протоколу обшуку від 21 червня 2007 року у  ОСОБА_1  було  вилучено два банківських злитки, а саме вагою 100 грамів з маркуванням: злитки  «CREDIT SUISSE, 100g, 999,9, CHI, ESSAYEUR FONDEUR, AA017433» та вагою 50 грамів з маркуванням: «ARGOR HE RAEUSSA, Switzerland 50g, Fine Gold, 999.9, Мelter ASSAYER, 133343».
Вказані два золоті банківські злитки знаходились на зберіганні в бухгалтерії прокуратури Луганської області за адресою: м. Луганськ, вул. Коцюбинського,3.
Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 16 травня 2019 року залишеною без змін ухвалою Луганського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року, вирішено питання, пов`язане з виконанням вироку та повернуто ОСОБА_1 вилучені у нього під час проведення обшуку 21 червня 2007 року два банківських злитки, а саме вагою 100 (сто) грамів з маркуванням: «CREDIT SUISSE, 100g, 999,9, CHI, SSAYEUR FONDEUR, AA017433» та вагою 50 (п`ятдесят) грамів з маркуванням: «ARGOR HE RAEUSSA, Switzerland 50g, Fine Gold, 999.9, Мelter ASSAYER, 133343».
Позивач як на підставу позову, посилається на те, що відповідачем Луганською обласною прокуратурою до теперішнього часу вказане вище належне йому майно не повернуто, що є порушенням його права власності.
Вартість вказаних золотих злитків на час вирішення судом першої інстанції справи становить - 278 885 гривень.
Відповідачем заперечується як наявність  неправомірних дії Луганської обласної прокуратури внаслідок яких позивачу  завдано  шкоди у вказаному вище розмірі, так і наявність законних підстав для її відшкодування за рахунок цього органу.
Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). 
Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). 
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України). Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447 цс 19) (пункт 28), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду.) 
Наведене узгоджується із постановою Великої Палати від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.
Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.
В даному випадку, дії (бездіяльність) відповідача у справі Луганської обласної прокуратури, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).
Як встановлено судом, і  не заперечується відповідачем вказані два золоті банківські злитки, власником яких є позивач знаходились на зберіганні в бухгалтерії прокуратури Луганської області за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Відповідно до п. 2 статті 3, ч.2 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт , повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. 
Відповідачем Луганською обласною прокуратурою вказане вище належне позивачу ОСОБА_1 майно не повернуто в натурі, отже останньому повинна бути відшкодована його вартість за рахунок саме відповідача, на зберіганні якого воно перебувало для виконання вказаного вище вироку в частині конфіскації майна засудженого.
Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вартості належного йому майна, яка встановлена судом станом на момент вирішення справи, оскільки позивачем доведено суду підстави позову, зокрема, що саме дії (бездіяльність) відповідача Луганської обласної прокуратури призвели до заподіяння шкоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок останнього. 
Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.
Доказів які б спростували висновки суду скаржником не надано.
Доводи скаржника за своєю суттю є запереченнями проти позовних вимог, які розглянуті судом, і зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, яким суд надав належну правову оцінку. 
Отже, доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Луганської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 19 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Дата складення повної постанови – 07 червня 2021 року.

Головуючий                                                                                      Ю.П. Лозко

Судді: В.М. Луганська  
        
М.В. Назарова