П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 травня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/13342/20	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                    суддів – Кравця О.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Драгун Ангеліни Святославівни в інтересах Приватного підприємства «БОСТАРДО» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року по справі за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Приватного підприємства «БОСТАРДО» про стягнення податкового боргу у розмірі 524 129, 58 грн., –

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Головне управління ДПС в Одеській області (далі – Позивач, ГУ ДПС в Одеській області, Контролюючий орган) звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Приватного підприємства «БОСТАРДО» (далі – Відповідач, ПП «БОСТАРДО»), в якому просило суд стягнути з усіх відкритих рахунків в банках, обслуговуючих ПП «БОСТАРДО», кошти за податковим боргом по пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства в сумі 524 129, 58 грн..
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що за Відповідачем обліковується податковий борг по пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства, сума якого є узгодженою, однак добровільно несплаченою, а відтак підлягає стягненню в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року по справі № 420/13342/20 позовні вимоги задоволено; стягнуто з усіх відкритих рахунків в банках, обслуговуючих ПП «БОСТАРДО», кошти за податковим боргом по пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства в сумі 524 129, 58 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Драгун А.С. в інтересах ПП «БОСТАРДО» звернулася до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції повністю та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ПП «БОСТАРДО» не було повідомлено про розгляд справи, копія позовної заяви від Позивача не надходила, а справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, що позбавило ПП «БОСТАРДО» права надати свої обґрунтовані заперечення проти заявлених позовних вимог, які мають вагоме значення для правильного вирішення справи та ухвалення законного рішення суду.
Також скаржник вважає висновок суду першої інстанції про те, що заборгованість з податку на додану вартість (далі – ПДВ) виникла на підставі податкового повідомлення-рішення (далі – ППР) № 0007570505 від 17.03.2020 року, яким на підставі Акту перевірки від 20.02.2020 року встановлено порушення п. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» та застосовано до ПП «БОСТАРДО» пеню за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 524 129, 58 грн., таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Та з цього приводу зазначає, що вказана заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання з боку контрагента TOB «АКВАМАРИН» умов зовнішньоекономічного експортного контракту за № 13/03- 18 від 13.03.2018 року та за яким рахується прострочена дебіторська заборгованість в сумі 48 944, 56 доларів США.
Крім того, апелянт вважає, що грошові зобов`язання, визначені у зазначеному ППР, не набули статусу узгоджених, що, відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України (далі – ПК України), виключає право контролюючого органу надсилати податкову вимогу та здійснювати заходи зі стягнення з Відповідача визначених в ній суми грошового зобов`язання, тому у ПП «БОСТАРДО» відсутній обов`язок щодо сплати вказаного податкового боргу, а рішення суду є таким, що підлягає скасуванню.
ГУ ДПС в Одеській області надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПП «БОСТАРДО», код ЄДРПОУ 35434088, зареєстровано як юридичну особу 26.03.2008 року, про що державним реєстратором вчинено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.03.2008 року № 15321020000000624. А з 27.03.2008 року ПП «БОСТАРДО» взято на облік в якості платника податків до Головного управління ДПС в Одеській області, а саме Ізмаїльське управління Болградська ДПІ (Болградський район), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 1006908826 від 16.07.2020 року (а.с. 8-9).
За результатами здійснення фінансово-господарської діяльності ПП «БОСТАРДО», відповідно до облікових карток, що ведуться органом ДПС, згідно з Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року № 422, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 20.05.2016 року № 751/28881, за ПП «БОСТАРДО» обліковується податковий борг по пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства в сумі 524 129, 58 грн. (а.с. 16).
15 травня 2020 року контролюючим органом було складено податкову вимогу до ПП «БОСТАРДО» форми «Ю» за № 100105-52 щодо сплати податкового боргу в сумі 524 129, 58 грн. відповідно до підпункту 59.1 статті 59 ПК України, яка була надіслана суб`єкту господарюванню за його податковою адресою засобами поштового зв`язку (а.с. 30-32).
Невиконання з боку Відповідача обов`язку щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законодавством строки стало підставою для звернення Позивача до суду з вказаним позовом про стягнення податкового боргу у судовому порядку.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, який підлягає задоволенню, оскільки податковий борг є узгодженим, проте в добровільному порядку Відповідачем на день розгляду справи не сплачений та складає 524 129, 58 грн., тому підлягає стягненню.
Як з`ясовано колегією суддів, в даному випадку вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, у зв`язку з чим предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.
При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки ППР суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Наведене є однією із гарантій дотримання у податкових відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Відтак, дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у ППР статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене чи були правові підстави для її стягнення.
Саме така правова позиція щодо предмету доказування у подібних взаємовідносинах викладена Верховним Судом у постанові від 18 квітня 2019 року по справі № 813/2092/15.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Так, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (ч. 1 ст. 67 Конституції України).
Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання в установлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого визначається законом.
Положеннями п. 59.1 ст. 59 ПК України визначено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Контролюючі органи мають право, зокрема, звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини (п.п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України).
За приписами п. 59.5 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Аналіз вказаної норми свідчить про відсутність обов`язку в контролюючого органу направляти платнику податків нову податкову вимогу у випадку збільшення суми податкового боргу. Тобто, в разі коли після направлення платнику податків податкової вимоги сума його податкового боргу збільшується, податкова вимога на збільшену суму податкового боргу не направляється.
Підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України встановлено, що податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення.
Отже, надіслана платнику податків податкова вимога на податковий борг, що не погашений, не втрачає своєї правової дії.
Водночас, податковим законодавством не передбачено необхідності повторного направлення платнику податків податкової вимоги у разі зміни (крім зменшення до нуля) суми його податкового боргу.
У такому випадку право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає в контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня скерування на адресу платника податків податкової вимоги, надісланої на раніше існуючий податковий борг, і реалізація такого права у часі не обмежена, а право на стягнення новоствореного податкового боргу виникає на наступний день, що настає за днем граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.
Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, сформованими у постановах від 06.02.2018 року по справі № 826/12162/17, від 20.11.2018 року по справі № 804/7638/16 та від 04.12.2018 року по справі № 806/4015/15.
Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (п. 54.1 ст. 54 ПК України).
Підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом на підставі, зокрема, у підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу (абз. 1 п. 57.3. ст. 57 ПК України).
За змістом п. 58.1. ст. 58 ПК України визначено, що контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян).
Як встановлено колегією суддів, податковий борг зі сплати пені внаслідок порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства в сумі 524 129, 58 грн. виник у ПП «БОСТАРДО» на підставі ППР № 0007570505 від 17.03.2020 року, винесеного на підставі Акту перевірки від 20.02.2020 року № 100/15-32-05-05/35434088, яким встановлено порушення п. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (а.с. 17-25, 27).
Разом з тим, факт неналежного виконання з боку ПП «БОСТАРДО» податкових зобов`язань підтверджується інтегрованою карткою платника податків за травень 2020 року, наявної в матеріалах справи (а.с. 16).
Таким чином, колегією суддів встановлено, що заборгованість Відповідача по сплаті пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 524 129, 58 грн., яка заявлена до стягнення за цим позовом, виникла в результаті несплати грошових зобов`язань, визначених на підставі відповідного ППР, а не внаслідок неналежного виконання з боку контрагента TOB «АКВАМАРИН» умов зовнішньоекономічного експортного контракту за № 13/03- 18 від 13.03.2018 року, як помилково вважає апелянт.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків. У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст. 59 ПК України).
З метою погашення податкового боргу контролюючим органом було виставлено ПП «БОСТАРДО» податкову вимогу форми «Ю» № 100105-52 від 15.05.2020 року, яка була надіслана суб`єкту господарюванню за його податковою адресою, а саме: Одеська область, Болградський район, с. Кубей, вул. Кубейська, буд. 23, поштою рекомендованим листом (а.с. 30-32).
Вищезазначена податкова адреса ПП «БОСТАРДО» збігається із адресою місцезнаходженням юридичної особи згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.
Проте, виставлена ПП «БОСТАРДО» податкова вимога форми «Ю» № 100105-52 від 15.05.2020 року останнім отримана не була та в свою чергу сума боргу не була сплачена.
Абзацом 7 пункту 58.1 статті 58 ПК України встановлено, що форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Так, порядок та механізм формування, надсилання (вручення) та відкликання податкових вимог контролюючими органами визначено Порядком направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, розробленого відповідно до статей 59 та 60 глави 4 розділу II Податкового кодексу України (з урахуванням статей 42 та 58 Кодексу), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 року № 610 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 24.07.2017 року за № 902/30770 (далі – Порядок № 610).
Абзацом 1 пункту 7 розділу IV Порядку № 610 визначено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.
Абзацом 3 пункту 7 розділу IV Порядку № 610 передбачено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Пунктами 42.1. та 42.2. статті 42 ПК України регламентовано, що податкові повідомлення-рішення, податкові вимоги або інші документи, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
З огляду на зазначене, колегія суддів зазначає, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Положеннями п. 95.1 ст. 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі, однак не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до  ст. 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом (п. 87.9 ст. 87 ПК України).
Абзацом 1 пункту 95.3. статті 95 ПК України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (п. 95.4 ст. 95 ПК України).
Таким чином, факт узгодження грошового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. У свою чергу, невиконання обов`язку зі сплати узгодженого грошового зобов`язання у встановлений законом строк має наслідком включення такого зобов`язання до податкового боргу платника податків, процедура стягнення якого за загальними правилами розпочинається не раніше, ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що у податкової інспекції для стягнення сум боргу існує 1095 днів з моменту виникнення податкового боргу. Положення наведених вище норм податкового законодавства обумовлюють висновок про те, що у спорах за позовом податкового органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню судами підлягає факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу, тощо.
Податкове повідомлення-рішення № 0007570505 від 17.03.2020 року, яким до ПП «БОСТАРДО» застосовано штрафні санкції не оскаржене та є чинним, у зв`язку з чим сума податкового боргу по пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 524 129, 58 грн., яка ним визначена, є узгодженою з платником податків.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б засвідчували припинення з боку ПП «БОСТАРДО» податкового обов`язку внаслідок самостійного перерахування платником податків коштів до бюджету у спірній сумі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки ГУ ДПС в Одеській області вірно визначено суму податкового боргу, додержано процедуру узгодження сум несплачених зобов`язань, податковий борг є узгодженим, у зв`язку з чим підлягає стягненню у встановлений ПК України спосіб.
Суд апеляційної інстанції при вирішенні спору керується правовою позицією Верховного Суду визначеною у постановах від 24.04.2020 року по справі № 818/263/16, від 10.04.2020 року по справі № 813/7758/14, від 21.11.2019 року по справі № 821/1126/16, 09.10.2019 року по справі № 803/1101/15-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині неповідомлення судом першої інстанції ПП «БОСТАРДО» про розгляд справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судова кореспонденція направлялась на адресу ПП «БОСТАРДО згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою, що «адресат відмовився» від отримання кореспонденції (а.с. 45-46).
До того ж, як вбачається зі частини 8 та 11 статті 126 КАС України, вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Разом з цим, на думку скаржника, зазначене повідомлення не може братись до уваги, оскільки складено із порушенням вимог законодавства та ці порушення допущені з боку працівників Укрпошти. Проте вказане не приймається судовою колегією до уваги, оскільки стосується виключно порушень з боку працівників відділення поштового зв`язку Укрпошти, коли судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права щодо своєчасного сповіщення сторін про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом направлення відповідної кореспонденції за місцезнаходженням Відповідача.
Доводи скаржника з приводу неотримання позовної заяви від Позивача колегія суддів також вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявні доказі про надіслання Позивачем Відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії позовної заяви та доданих до неї документів, які були надані суду першої інстанції при поданні цього позову до суду (а.с. 6-7).
За приписами частин 1 та 2 статті 161 КАС України визначено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Суб`єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси, копії позовної заяви та доданих до неї документів.
Як вже зазначалось колегією суддів вище, добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.
Щодо не перевірення судом першої інстанції правильності нарахування податкової заборгованості та правомірності податкового повідомлення-рішення за № 0007570505 від 17.03.2020 року, колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки в даному випадку предметом доказування є: обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України тощо. При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки ППР суб`єкта владних повноважень, якими були визначені відповідні зобов`язання, не є предметом дослідження у справі (постанова Верховного Суду від 18 квітня 2019 року по справі № 813/2092/15).
Також судова колегія не може погодитись із доводами скаржника про відсутність у контролюючого органу права надсилати податкову вимогу та здійснювати заходи зі стягнення з Відповідача визначених в ній сум грошового зобов`язання, та відсутність у ПП «БОСТАРДО» обов`язку щодо сплати вказаного податкового боргу з огляду на таке.
Колегією суддів встановлено, що у період з 10.02.2020 року по 14.02.2020 року працівниками ГУ ДПС в Одеській області здійснено документальну позапланову перевірку ПП «БОСТАРДО» з питань дотримання вимог валютного законодавства за контрактом від 13.03.2018 року № 13/03-18 та за результатами перевірки контролюючим органом складено відповідний Акт від 20.02.2020 року № 100/15-32-05-05/35434088, відповідно до якого встановлено порушення з боку суб`єкта господарювання п. 2 ст. 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» в частині не отримання валютної виручки в сумі 48 944, 56 доларів США по контракту № 13/03-18 від 13.03.2018 року, укладеного з ТОВ «АКВАМАРИН» (Росія) (а.с. 17-25).
При цьому, з направленням на право проведення вищевказаної перевірки під підпис було ознайомлено директора підприємства – Чеглатонєва П.Н., та яку було проведено з його відому та за його присутністю. Тобто директору підприємство – ОСОБА_1 було відомо про виявлені порушення.
На підставі Акту перевірки Податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0007570505 від 17.03.2020 року про застосування до ПП «БОСТАРДО» штрафних санкцій у вигляді пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 524 129, 58 грн. (а.с. 27-28). Зазначена ППР була надіслана ПП «БОСТАРДО» за його податковою адресою, а саме: Одеська область, Болградський район, с. Кубей, вул. Кубейська, буд. 23, поштою рекомендованим листом, але була повернута з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с. 29).
Як вже було встановлено вище, податкове повідомлення-рішення № 0007570505 від 17.03.2020 року, яким до ПП «БОСТАРДО» застосовано штрафні санкції, не оскаржене та є чинними, у зв`язку з чим сума податкового боргу по пені за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності та штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 524 129, 58 грн., яка ним визначена, є узгодженою з платником податків.
За таких обставин, колегією суддів не встановлено, за час перегляду справи в апеляційному порядку, порушення з боку контролюючого органу процедури стягнення податкового боргу.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Драгун Ангеліни Святославівни в інтересах Приватного підприємства «БОСТАРДО» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 року – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 січня 2021 по справі              за позовом Головного управління ДПС в Одеській області до Приватного підприємства «БОСТАРДО» про стягнення податкового боргу у розмірі 524 129, 58 грн. – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                            М.П. Коваль

Суддя:                                                                                О.О. Кравець 

        Суддя:                                                                                Л.Є. Зуєва