КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №757/44133/2020                                                                              Головуючий у І інстанції - Підпалий В.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/6508/2021                                        Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
13 квітня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів,
 
встановив:
 
В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ПАТ «КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Приватбанк» було укладено депозитний договір №SАMDN25000713228581. 
На виконання даного договору позивачем було передано, а банком отримано кошти у розмірі 40017,95 євро.
Позивач зазначив, що навесні 2014 року, у зв`язку із припиненням функціонуванням банківських відділень відповідача на території АР Крим, рахунки позивача були безпідставно заблоковано відповідачем. 
Нарахування відсотків було припинено. 
З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, 04 листопада 2015 року в Головному офісі ПАТ КБ «Приватбанк» було зареєстровано заяву позивача про розірвання договорів №SАMDN25000713228581 та №SАMDN25000713253917 на надання доступу до йому належних коштів, шляхом розблокування рахунків. 
Дана заява була зареєстрована за №417777. 
У відповідь на вищезазначену заяву позивач отримав листа від відповідача, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні його вимог.
Просив, стягнути з Відповідача на його користь за договором №SАMDN25000713228581 від 07 грудня 2010 року суму коштів у розмірі 40017,95 євро.
В подальшому, а саме 28 серпня 2018 року та 06 травня 2019 року, позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в обґрунтування яких, заявник зазначив, що 09 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір №SАMDN25000713253917. 
На виконання даного договору позивачем було передано, а банком отримано кошти у розмірі 85000 євро. 
07 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SАMDN25000713228796. 
На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 150560, 93 грн. 
07 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір №SАMDN25000713228581. 
На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 40017, 95 євро. 
При зверненні із заявою до відповідача про розірвання зазначених договорів, позивачу було відмовлено у поверненні зазначених коштів. 
За таких обставин, позивач збільшив позовні вимоги та з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просив стягнути з банку на його користь 154883,94 євро та 283208,61 грн.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року, у задоволенні позову було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що відмовивши у задоволенні позовних вимог позивача, суд фактично позбавив позивача права власності на належні йому кошти. Позивач втрачає не лише право на належне йому майно, а й самі кошти.
Зазначає, що у Банку знаходяться кошти позивача. Банк підтверджує цей факт, але кошти не повертає.
Єдиним законним шляхом для захисту права позивача на належні йому кошти є отримання цих коштів у примусовому порядку, за допомогою звернення до суду.
Звертає увагу, що він надав суду докази того, що він передав банку належні йому кошти. Банком ці докази не спростовані. Ніяких доказів того, що передані банку кошти були позивачу повернуті не надано. Ніяких законних підстав для не видачі коштів клієнту у банка немає.
Із змісту листа ПАТ «КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-20160313/625 від 30 березня 2016 року, листа Голови правління ПАТ «КБ «Приватбанк» О. Шлапака на ім`я Прем`єр-міністра України В. Гройсмана №20.1.0.0.0/7-12250 від 01 лютого 2017 року та листа Голови правління ПАТ «КБ «Приватбанк» О. Шлапака на ім`я виконуючого обов`язки Міністра фінансів України О. Маркарової №Е.30.0.0/4-44076 від 05 квітня 2017 року вбачається, що банк у повному обсязі володіє інформацією про своїх « Кримських » клієнтів та обсяг зобов`язань перед ними.
Крім цього, зазначив, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року дійшла висновку, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.
Застосування методики обчислення пені на підставі ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», а саме: нараховування пені не на відсотки, а на суму коштів (вклад), неодноразово застосовувався та продовжує застосовуватися судами усіх інстанцій.
Просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до розрахунків викладених у заяві про збільшення позовних вимог від 28 серпня 2018 року.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
 
Судом першої інстанції встановлено, що 07 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір №SАMDN25000713228796, строком на 12 місяців, до 07 грудня 2011 року включно. 
На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 150560,93 грн. 
Для внесення суми банком було відкрито клієнту особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
Відсоткова ставка по вкладу складає 8 % річних.
Крім цього, 07 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Приватбанк» було укладено ще один депозитний договір №SАMDN25000713228581, строком на 12 місяців, до 07 грудня 2011 року включно. 
На виконання даного договору позивачем передано, а банком отримано кошти у розмірі 40017,95 євро. 
Для внесення суми банком було відкрито клієнту особовий рахунок № НОМЕР_2 . 
Відсоткова ставка по вкладу складає 8 % річних.
09 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір №SАMDN25000713253917, строком на 12 місяців, до 09 грудня 2011 року включно. 
На виконання даного договору позивачем було передано, а банком отримано кошти у розмірі 85000 євро. 
Для внесення суми банком було відкрито клієнту особовий рахунок № НОМЕР_3 . 
Відсоткова ставка по кладу складає 8 % річних.
04 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Голови правління ПАТ «КБ «Приватбанк» Дубілета О.В. (вх. №417777) про розірвання договорів №SAMDN2500713228796, SAMDN25000713228581, SAMDN25000713253917 та просив надати доступ до належних йому коштів, шляхом їх розблокування.
09 листопада 2015 року за підписом супервайзера з розробки технологій обробки вхідної кореспонденції від клієнтів ГО, ОСОБА_4 заявнику було надано відповідь, згідно якої його було повідомлено, що у них немає можливості виконати вимоги, у зв`язку із тим, що відповідно до Постанови Національного Банку України №260 від 06 травня 2014 року, ПАТ «КБ «Приватбанк» припинив діяльність в Криму, через неможливість Національним Банком України здійснювати банківське регулювання і нагляд, валютний контроль та державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, через політичні події в країні.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів наявності грошових коштів на рахунках в банку.
Так, на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, позивачем було надано лише виписки по рахунку, які не є належними та допустимими доказами, які б підтверджували розміри вкладів та відсотків на теперішній час та не містять необхідних реквізитів, передбачених Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 03 грудня 2003 року №516 та Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній, іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року №492.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.
За положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та   вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).
Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 01 червня 2016 року в справі №6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року в справі №6-1699цс16, від 13 березня 2017 року в справі №6-2128цс16.
Апеляційним судом встановлено, що 07 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN25000713228796. Сума вкладу становить 150 560,93 грн.
07 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN25000713228581. Сума вкладу становить 40017,95 євро.
09 грудня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN25000713253917. Сума вкладу становить 85000 євро.
Факт укладання зазначених вище договорів та існування зобов`язань банку перед ОСОБА_1 підтверджується оригіналами даних договорів та оригіналами платіжних доручень, долучених до матеріалів справи.  Про факт укладання зазначених договір не заперечувала і представник ПАТ «КБ «Приватбанк».
Банк не виконує свої зобов`язання перед позивачем, близько 6 років не повертає належні позивачу кошти.
З розрахунку наданого представником позивача, останній просив суд стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» за договором №SAMDN25000713228796 від 07 грудня 2010 року - 283208,61 грн., які складаються з: суми вкладу у розмірі 150560,93 грн.; нарахованих відсотків у розмірі 23224,25 грн.; не нарахованих відсотків за період з 07 березня 2014 року по 08 листопада 2015 року у розмірі 40325,58 грн.; не нарахованих відсотків за період з 09 листопада 2015 року по 03 травня 2017 року у розмірі 2231,60 грн.; не нарахованих відсотків за період з 04 травня 2017 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 19,88 грн.; 3% річних за період з 09 листопада 2015 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 12659,49 грн.; інфляційних втрат за період з 09 листопада 2015 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 54186,88 грн.
Просив стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» за договором№SAMDN25000713228581 від 07 грудня 2010 року - 49447,66 євро, які складаються з: суми вкладу у розмірі 40017,95 євро; нарахованих відсотків у розмірі 133,69 євро; не нарахованих відсотків за період з 07 березня 2014 року по 08 листопада 2015 року у розмірі 5332,80 євро; не нарахованих відсотків за період з 09 листопада 2015 року по 03 травня 2017 року у розмірі 593,14 євро; не нарахованих відсотків за період з 04 травня 2017 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 5,28 євро; 3% річних за період з 09 листопада 2015 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 3364,80 євро.
Просив стягнути з АТ «КБ «Приватбанк» за договором №SAMDN25000713253917 від 09 грудня 2010 року - 105436,28 євро, які складаються з: суми вкладу у розмірі 85000 євро; нарахованих відсотків у розмірі 728,35 євро; не нарахованих відсотків за період з 13 березня 2014 року по 08 листопада 2015 року у розмірі 11289,86 євро; не нарахованих відсотків за період з 09 листопада 2015 року по 03 травня 2017 року у розмірі 1259,86 євро; не нарахованих відсотків за період з 04 травня 2017 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 11,22 євро; 3% річних за період з 09 листопада 2015 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 7146,99 євро.  
Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. 
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року в справі №757/32522/17-ц (провадження №61-461св19), від 19 червня 2019 року в справі №359/8114/17 (провадження №61-81св19), від 11 січня 2020 року в справі №335/11482/16-ц (провадження №61-19787св19), від 29 січня 2020 року в справі №757/53464/18 (провадження №6114248св19).
Отже, проведений позивачем розрахунок пені відповідає нормам діючого законодавства.  
У відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованої відмови у стягненні вищезазначених сум за трьома договорами вкладу грошових коштів заслуговують на увагу, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ч.3 ст.22 Закону  України «Про захист прав споживачів»,  позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та за апеляційний розгляд справи у розмірі 20 000 грн. (8 000 грн. (за ставками, що діяли на момент подачі позову) + 12 000 грн. (150% від суми, яка підлягала сплаті при подачі позовної заяви). 
Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -       
  
постановив:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (      АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_4 ) 105436 (сто п`ять тисяч чотириста тридцять шість) євро 28 євроцентів за договором №SMDN25000713253917 від 09 грудня 2010 року, яка складається з: суми вкладу у розмірі 85000 євро; нарахованих відсотків у розмірі 728,35 євро; не нарахованих відсотків за період з 13 березня 2014 року по 08 листопада 2015 року у розмірі 11289,86 євро; не нарахованих відсотків за період з 09 листопада 2015 року по 03 травня 2017 року у розмірі 1259,86 євро; не нарахованих відсотків за період з 04 травня 2017 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 11,22 євро; 3% річних за період з 09 листопада 2015 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 7146,99 євро.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (        АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_4 ) 283208 (двісті вісімдесят три тисячі двісті вісім) грн. 61 коп. за договором №SMDN2500713228796 від 07 грудня 2010 року, яка складається з: суми вкладу у розмірі 150560,93 грн.; нарахованих відсотків у розмірі 23224,25 грн.; не нарахованих відсотків за період з 07 березня 2014 року по 08 листопада 2015 року у розмірі 40325,58 грн.; не нарахованих відсотків за період з 09 листопада 2015 року по 03 травня 2017 року у розмірі 2231,60 грн.; не нарахованих відсотків за період з 04 травня 2017 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 19,88 грн.; 3% річних за період з 09 листопада 2015 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 12659,49 грн.; інфляційних втрат за період з 09 листопада 2015 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 54186,88 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (      АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_4 ) 49447 (сорок дев`ять тисяч чотириста сорок сім) євро 66 євроцентів за договором №SMDN25000713228581 від 07 грудня 2010 року, яка складається з: суми вкладу у розмірі 40017,95 євро; нарахованих відсотків у розмірі 133,69 євро; не нарахованих відсотків за період з 07 березня 2014 року по 08 листопада 2015 року у розмірі 5332,80 євро; не нарахованих відсотків за період з 09 листопада 2015 року по 03 травня 2017 року у розмірі 593,14 євро; не нарахованих відсотків за період з 04 травня 2017 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 5,28 євро; 3% річних за період з 09 листопада 2015 року по 27 серпня 2018 року у розмірі 3364,80 євро.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) в дохід держави судовий збір у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний            текст постанови виготовлено 15 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба