ПОСТАНОВА 
Іменем України

14 квітня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/860/20
провадження № 22-ц/4809/636/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Деменко О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – Державна казначейська служба України, Кіровоградська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 січня 2021 року у складі судді Нероди Л.М.
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби, Кіровоградської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, в розмірі 2000000 грн.
Позов мотивовано тим, що 17.06.2015 слідчим Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області розпочато досудове слідство за ч. 2, 3 ст. 191 КК України. У подальшому прокуратурою Кіровоградської області затверджено обвинувальний акт за висунутим обвинуваченням та передано його на розгляд до Петрівського районного суду Кіровоградської області.
19.04.2018 вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2, 3 ст. 191 КК України та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов?язані з організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій чи займатися певною діяльністю строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробовуванням на 3 роки іспитового строку.
Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2008, вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2018 року скасовано, а провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.
Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2018 залишено без змін.
Позивач, посилаючись на те, що він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, засуджений до позбавлення волі, вказував, що йому завдано незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування моральних страждань, відшкодування яких не може бути меншим ніж 2000000 грн. Незаконними діями відповідачів був порушений нормальний ритм його життя, постраждала його репутація як громадянина та посадової особи, зруйновані можливості подальшого кар?єрного росту та працевлаштування, він був позбавлений можливості реалізації звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, погіршився стан здоров`я.
Короткий зміст рішення суду
       Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 53 742 (п`ятдесят три тисячі сімсот сорок дві) грн 00 коп.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.02.2021 виправлено описку, допущену у рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.01.2021 та зазначено, що стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 234 000 (двісті тридцять чотири тисячі) грн 00 коп.
       Рішення суду обґрунтоване тим, що позивач довів факт завдання йому моральної шкоди, але не надав достатньо доказів, які вказують, що вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн є співмірною з отриманням останнім моральної шкоди, тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. 
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги позивача
Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято без повного та належного дослідження обставин справи та з порушеннями вимог матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначає, що ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначений мінімальний розмір моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, який проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, водночас не встановлено граничний розмір такої шкоди. Однак суд в оскаржуваному рішенні обрахував лише мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, не вказавши причини такого обрахування.
На думку позивача, стягнення на його користь моральної шкоди у вказаному розмірі, не можуть обмежуватися її мінімальним розміром, оскільки він перебував під слідством і судом тривалий час, у зв`язку з чим порушені його життєві зв`язки, здоров`я, що потребує значного часу, зусиль, коштів для відновлення до попереднього стану.
Позивач зазначав, що судом взагалі проігнорований, не оцінений та не описаний судом в оскаржуваному рішенні такий доказ, як висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи від 27.10.20 № 4286/4287/20-27.
Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги відповідача
       В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління Національної поліції у Кіровоградській області зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
       Зокрема зазначає, що безумовною підставою для відшкодування шкоди є наявність рішення суду, в якому встановлено незаконність (протиправність) дій посадових осіб. Позивач посилається на протиправні дії органу досудового розслідування, однак доказів, визнання протиправності дій чи бездіяльності слідчого, оперативних працівників, не надає. Отже, позивач не оскаржував дії чи бездіяльність органу досудового слідства та незаконність таких дій належним процесуальним документом не встановлена.
Вважає, що сам факт скасування процесуального рішення не свідчить про завдання особі шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1166, 1167, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача.
Відповідач зазначив, що позивач не надав належних доказів, які б вказували на незаконність дій органу досудового розслідування, які б в свою чергу вказували на наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (органи досудового слідства) та вини останнього в її заподіяні. Відсутні адекватні та обґрунтовані розрахунки сум, з яких виходив позивач при визначені суми завданих йому збитків.
Суд першої інстанції, не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
На думку відповідача, без надання документальних доказів, твердження ОСОБА_1 про моральні страждання, приниження честі, честі родини, гідності, порушення звичайного укладу життя, психологічної напруги, є лише припущеннями і не можуть братися судом до уваги як фактичні дані.
Звертав увагу, що судом першої інстанції не встановлено жодних доказів, що внаслідок кримінального переслідування ОСОБА_1 втрачав свої доходи чи можливість на працю, також не представлено аргументів відносно того, що ОСОБА_1 заподіяні душевні страждання внаслідок обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, не довівши ні самого факту такого заподіяння моральної шкоди, ні причино-наслідкового зв`язку із діями відповідачів та заподіянням моральної шкоди.
       Просив скасувати рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 січня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
Відзиви на апеляційні скарги не надходили, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
       17.06.2015 слідчим управління головного управління національної поліції в Кіровоградській області розпочато досудове слідство за ч. 2, 3 ст. 191 КК України. У подальшому прокуратурою Кіровоградської області затверджено обвинувальний акт.
       19.04.2018 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 2, 3 ст. 191 КК України згідно вироку Петрівського районного суду Кіровоградської області.
       Зі змісту ухвали апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2008 вбачається, що вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 19.04.2018 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, а провадження закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.
       Постановою Верховного Суду від 20.11.2019 ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 13.09.2018 залишено без змін.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.
Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається частиною другою статті 16 ЦК України, до яких, зокрема, належить відшкодування моральної шкоди.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Статтею 56 Конституції України визначено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме – у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 39 місяців.
При цьому, зважаючи на доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин заподіяння, так і розміру моральної шкоди, оцінивши надані докази, суд першої інстанції, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», яким розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року встановлено 6000 грн, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 234000 грн (6000 грн х 39 місяців = 234000 грн).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованого заниження судом розміру моральної шкоди, та твердження апеляційної скарги ГУНП у Кіровоградській        області щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на законі та доказах та зводяться до переоцінки доказів і висновків суду не спростовують.
При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Всі висновки суду першої інстанції щодо  правомірності заявленого позову та  можливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного   рішення.
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області не містить.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду у зв`язку з чим апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 19 квітня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                А.М. Головань
Судді                                                                                         О.Л. Карпенко                                                                                                С.І. Мурашко