П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/6242/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
20 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Смілянця Е. С. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 18.01.2021 позов задоволено, зокрема: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.09.2020 №023830005783 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до нього період роботи позивачки у сфері права тривалістю два роки, який вимагався законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення, та розрахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу роботи позивачки на посаді судді 28 років 1 місяць 2 дні, зробивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачки як судді у відставці, з дня його призначення - 04.05.2019.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що в пенсійного органу відсутні правові підстави для зарахування стажу роботи на посаді судового секретаря військового трибуналу (в/ч 36804) та на посаді юрисконсульта (адвокат) військового трибуналу (в/ч НОМЕР_1 ), як суддівського та зміни отримуваного відсотку утримання.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, де з 04.05.2019 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці (особовий рахунок № НОМЕР_2 ).
Водночас з пенсійної справи позивачки видно, що довічне грошове утримання судді у відставці було розраховане позивачці виходячи зі стажу роботи на посаді судді 26 років 1 місяць 5 днів, враховуючи подання Апеляційного суду Вінницької області від 03.05.2019 №02-41/2/2019 про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та розрахунок цього ж суду від 03.05.2019 № 02-41/3/2019 стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Так, до суддівського стажу позивачки, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було зараховано період роботи на посаді судді Староміського районного суду м. Вінниці з 29.03.1993 до 20.03.2002 (8 років 11 місяців 21 день) та на посаді судді Апеляційного суду Вінницької області з 22.03.2002 до 03.05.2019 (17 років 1 місяць 11 днів). Всього – 26 років 1 місяць 5 днів, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 14.05.2019.
Втім, вказаний розрахунок суддівського стажу позивачки при призначенні щомісячного довічного грошового утримання є невірним, оскільки до стажу роботи позивачки на посаді судді не було враховано дворічний період роботи на посаді юрисконсульта-адвоката військового трибуналу в/ч 35412 з 18.04.1990 по 29.03.1993, який підлягав зарахуванню у відповідності до вимог ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
У зв`язку з цим Вінницький апеляційний суд склав та надав позивачці розрахунок від 14.08.2020 № 01-28/141/2020 стажу судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з яким до стажу роботи позивачки на посаді судді зараховано час її роботи юрисконсультом-адвокатом військового трибуналу в/ч 35412 протягом двох років в період з 18.04.1990 по 29.03.1993. Як наслідок, загальний суддівський стаж  позивачки, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці склав 28 років 1 місяць 2 дні.
22.09.2020 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про перерахунок пенсії на підставі вищезазначеної довідки Вінницького апеляційного суду від 14.08.2020 №01-28/141/2020.
Оскаржуваним рішенням від 24.09.2020 №023830005783 відповідач відмовив позивачці у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що наданий розрахунок стажу судді не змінює розмір щомісячного довічного утримання грошового утримання позивачки, оскільки тривалість роботи на посаді судді залишається незмінною і складається виключно з періодів роботи суддею з 29.03.1993 до 20.03.2002 та з 22.03.2002 до 03.05.2019, що становить 26 років 1 місяць 5 днів.
Тобто спір між сторонами виник у зв`язку з відмовою відповідача у зарахуванні позивачці до стажу роботи на посаді судді періоду роботи у сфері права тривалістю два роки, який вимагався законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення (обрання) позивачки на посаду судді вперше, та, відповідно, проведенні розрахунку та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачки як судді у відставці виходячи з суддівського стажу 28 років 1 місяць 2 дні, починаючи з дня призначення такого грошового утримання, тобто з 04.05.2019.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.09.2020 №023830005783 про відмову позивачці ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язання відповідача здійснити позивачці перерахунок стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до нього період роботи позивачки у сфері права тривалістю два роки, який вимагався законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення, розрахувати позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу роботи на посаді судді 28 років 1 місяць 2 дні, зробивши перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивачки як судді у відставці з дня його призначення 04.05.2019.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступні обставини.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Згідно п.4 ч. 6 ст.126 Конституції України однією з підстав звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.
Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.
Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".
Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 №8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, у тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Особливість щомісячного довічного грошового утримання виявляється в його правовому регулюванні та джерелах фінансування.
За правилами ч.1 ст.116 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів"   (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – ЗУ «Про судоустрій і статус суддів») суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст.137 цього Закону, має право подати у відставку.
Приписи ч.3 ст.142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлюють, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч.3 ст.142 в редакції ЗУ «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016).
Відповідно до ч.5 ст.142 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» при цьому, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
В силу ч.1 ст.116 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» стаж роботи на посаді судді визначається згідно зі статтею 137 цього ж Закону.
Згідно з приписами ч.1 ст.137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Водночас частиною другою цієї ж статті у редакції, яка діє з 05.08.2018 року, визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
При цьому, зазначена норма закону не містить будь-яких обмежень щодо дії у часі, а лише пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.
Разом з тим, абз.4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Отже, системний аналіз наведених норм доводить, що положення ст.137 та абз.4 п.34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» свідчить, що з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесені зміни до ст.137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 року у справі №9901/808/18 (провадження № 11-1481заі18), в якій, зокрема, зазначено, що ч.2 ст.137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18 також зазначила, що внесені до ст.137 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.
Вказаний висновок суду додатково підтверджується спільним листом голови Вищої ради правосуддя, в.о. голови Верховного Суду, голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, в.о. голови Ради суддів України, голови Державної судової адміністрації та ректора Національної школи суддів України від 05.11.2018 №41783/0/9-18, №2664/0/2-18, №01-6757/18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878.
При цьому, згідно з ч.1 ст.7 ЗУ «Про статус суддів», в редакції на момент призначення позивача суддею вперше, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади поряд з іншим необхідним була наявність стажу роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Відповідно, враховуючи вказане, до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, необхідно додаткового зарахувати 2-х річний досвід професійної діяльності за юридичною спеціальністю як юрисконсульта.
Отже, судом першої інстанції встановлено з матеріалів пенсійної справи позивача, що при призначенні пенсії останній враховано лише стаж роботи на посаді судді та не зараховано до стажу роботи час перебування на посаді юрисконсульта.
Разом з тим, аналіз вищенаведених норм дозволяє зробити висновок, що до загального стажу роботи підлягає зарахування поряд з усім стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Відтак, враховуючи вищевикладене позивачка мала право на зарахування вищезазначеного спірного періоду роботи до суддівського стажу як станом на дату подання заяви про відставку, так і станом на дату призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, який, однак, не був врахований пенсійним органом з незалежних від позивачки причин.
Тому, зобов`язаний здійснити перерахунок стажу роботи позивачки на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та зарахувати до нього період роботи позивачки у сфері права тривалістю два роки, який вимагався законом для призначення (обрання) на посаду судді станом на дату призначення, і, як наслідок, розрахувати позивачці щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу роботи на посаді судді 28 років 1 місяць 2 дні.
Відповідно до ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Таким чином, оскільки внаслідок зарахування спірного періоду роботи до суддівського стажу позивачки такий стаж збільшується на повних два роки, з урахуванням наведених вище норм, це безпосередньо впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачки як судді у відставці. 
Також з метою відновлення порушеного права позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що необхідно зобов`язати відповідача здійснити перерахунок призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці позивачки, з урахуванням стажу роботи, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 04.05.2019, тобто з дати призначення довічного утримання.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивач звернулась із заявою про донарахування стажу 22.09.2020, проте судом першої інстанції даного факту не враховано та протиправно задоволено позовну вимогу позивача, щодо здійснення перерахунку з дати призначення, а саме – 04.05.2019, суд апеляційної інстанції зазначає, що саме 04.05.2019, тобто з моменту призначення щомісячного довічного грошового утримання судді було порушено право особи на правильний обрахунок останнього.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги не містять аргументів, що б були підставою для скасування рішення суду та прийняття рішення про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Смілянець Е. С.