Справа № 444/502/20                                Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/498/21                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 37

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       08 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року в складі судді Мікули В.Є. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації),-
встановив:
У лютому 2020 року позивач ПрАТ "Страхова група "ТАС" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації).
В обґрунтування позову покликався на те, що 10.03.2016 ПрАТ «СГ «ТАС» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту AZ6№ 409227. Предметом Договору є страхування транспортного засобу Ніссан, д.н. НОМЕР_1 .
21.02.2017 у м. Стрий, на вул. Дрогобицька відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю застрахованого ТЗ Ніссан, д.н. НОМЕР_1 , та ТЗ Мерседес, д.н. НОМЕР_2 , водій відповідач ОСОБА_1 .
Постановою від 05 квітня 2017 року Стрийського міськрайонного суду (справа № 456/816/17) відповідач визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений застрахований ТЗ Ніссан, д.н. НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про обставини ДТП.
Враховуючи наявність Договору страхування, власник пошкодженого автомобіля Ніссан, д.н. НОМЕР_1 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку.
На підставі заяви страхувальника, позивач склав розрахунок страхового відшкодування та страховий акт по справі № Р0699/02630/17/2017/96, відповідно до якого: матеріальний збиток складає 50 000,00 грн, які були виплачені власнику застрахованого і пошкодженого автомобіля Ніссан, д.н. НОМЕР_1 ., відтак загальна сума страхового відшкодування за шкоду, заподіяну відповідачем, складає 50000,00 грн., яку позивач просить стягнути в порядку регресу (суброгації) та задовольнити позов.
Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу (суброгації) – відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» - Дмітрієв Р.І., вважає рішення передчасним та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідні докази, а саме постанови від 05.04.2017 та платіжне доручення про виплату страхового відшкодування на суму 50000 грн., не могли бути подані, оскільки із дати виплати минуло майже три роки.
Враховуючи наведене, позивач просив витребувати зі Стрийського міськрайонного суду Львівської області копію постанови від 05.04.2017, справа № 456/816/17 та надати позивачу час для подання платіжного доручення про виплату страхового відшкодування, однак відповідне клопотання позивача суд залишив поза увагою.
При цьому, суд відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав відсутності доказів про виплату страхового відшкодування, однак за відсутності відповідних доказів, суд встановив інші обставини у спірних правовідносинах, зокрема обставини ДТП, учасників такої та винуватість відповідача.
Вважає, що суд неповно розглянув всі обставини справи, оскільки не надав позивачу строк на подання доказу, чим порушив право особи на судовий захист.
Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Стягнути з відповідача судові витрати.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 361 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач протягом усього часу розгляду даної справи так і не долучив, доказу, який би підтверджував факт виплати страхового відшкодування на суму 50000,00 гривень, відтак суд відмовив у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки № 3017053765321679 про дорожньо-транспортну пригоду, 21.02.2017 о 16.08 год. в м. Стрий на вул. Дрогобицька, 60 відбулося зіткнення автомобілів, а саме автомобіля "Мерседес Віто", р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Нісан Тіана", р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .
Внаслідок зіткнення обидва транспортні засоби отримали технічні пошкодження.
10.03.2017 між ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_3 укладений договір АZ6 № 409227 добровільного страхування наземного транспорту, предметом договору є страхування транспортного засобу Ніссан, д.н. НОМЕР_1 (а.с. 5).
Відповідно до п. 2 цього договору, такий діє лише при наявності діючого полісу ОСЦПВ, з припиненням дії полісу з будь яких причин, дія договору також одночасно припиняється.
Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8537189 транспортний засіб, марки Ніссан, д.н. НОМЕР_1 є забезпеченим, строк дії полісу з 10.03.2016 по 09.03.2017. Ліміт відповідальності за шкоду завдану майну 100000 грн. (а.с. 6).
Постановою про закриття кримінального провадження від 07.03.2017 закрито кримінальне провадження № 12017140130000322 від 22.02.2017 за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Копію постанови направлено начальнику Стрийського ВП ГУНП у Львівській області, для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 (а.с. 8).
Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.04.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком шість місяців.
Колегія суддів не бере до уваги критичне покликання апелянта на те, що відмовивши в задоволенні позову за недоведеністю, суд першої інстанції встановив спірні правовідносини на підставі судового рішення з єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки порядок доступу до судових рішень визначено на законодавчому рівні, а саме ЗУ «Про доступ до судових рішень», який визначає та регулює відносини щодо забезпечення доступу до таких.
При цьому, позивач не довів належними та допустимими доказами неможливості отримання відповідного судового рішення у суді першої інстанції. 
Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 червня 2018 року, а також вина відповідача  ОСОБА_1 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.04.2017, відтак в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.
21.02.2017 власник пошкодженого автомобіля та його водій повідомили страхову компанію про настання події (а.с. 10-12).
Згідно протоколу № 698/17 транспортний засіб Ніссан, д.н. НОМЕР_1 , 21.03.2017 був оглянутий спеціалістом - оцінювачем (а.с. 13).
12.04.2017 ОСОБА_2 звернулася із заявою на виплату по розрахунку страховика (а.с. 16).
Згідно розрахунку суми страхового відшкодування, який є додатком 1 до Страхового акту № 12381Р/17/17 від 09.06.2017 - розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті становить 50000,00 гривень (а.с. 17).
Звертаючись із позовними вимогами ПрАТ "Страхова група "ТАС" покликається на те, що виплатило страхове відшкодування в розмірі 50000 грн., як суму матеріального збитку, за шкоду заподіяну відповідачем, на підставі заяви власника пошкодженого автомобіля Ніссан, д.н. НОМЕР_1 , відтак ОСОБА_1 , як винна особа зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду в порядку регресу (суброгації).
Таким чином, предметом позову є вимога, заявлена позивачем, як він визначає, в порядку регресу (суброгації), про відшкодування завданої майнової шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 50000 грн.
Щодо стосується набуття позивачем права вимоги у спірних правовідносинах, колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини (аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18); пункт 34).
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.
Так, згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Враховуючи наведене, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання, при цьому у випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, то з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування
Наведеним вище спростовуються те, що спірні правовідносини є суброгацією та до таких необхідно застосовувати ст. 993 ЦК України, при цьому вимога ПрАТ "Страхова група "ТАС" є регресною, відтак у даній справі підлягають застосуванню норми ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1191 ЦК України.
Таким чином, позивач допустився помилки при здійсненні кваліфікації права вимоги, при цьому, враховуючи принцип jura novit curia («суд знає закони»), колегія суддів приходить переконання про те, що зазначена обставина не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки суд, зокрема, має застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, якщо сторонами здійснена неправильна кваліфікація спірних правовідносин.
В свою чергу, як зазначалося вище, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності таких, оскільки позивачем не було надано доказів виплати особі страхового відшкодування.
До апеляційної скарги стороною позивача долучено платіжне доручення № 22546 від 13.06.2017, згідно якого АТ «СГ ТАС» перерахувало на рахунок отримувача ОСОБА_2 № рахунку НОМЕР_4 , кошти у сумі 50000 грн., як страхову виплату згідно договору (а.с. 75).
Колегією суддів встановлено, що рахунок зазначений у страховому акті та платіжному дорученні є однаковими, а саме входить до платіжних реквізитів одержувача ОСОБА_2 (а.с. 17).
Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Натомість, апелянт ПрАТ "Страхова група "ТАС" жодним чином не зазначає про обставини, які унеможливили подання відповідної квитанції одночасно із позовною заявою, а також час і обставини за яких позивач її отримав та в чому полягає винятковість, в контексті необхідності прийняття відповідного доказу, апеляційним судом.
В цьому контексті не може залишатися поза увагою і те, що з часу подання позову до ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції пройшло фактично дев`ять місяців, однак докази страхової виплати, позивач суду не подав.
В свою чергу, статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).
Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі страхувальник.
Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач "Страхова група "ТАС" звертався до страховика винної у ДТП особи ОСОБА_1 , а також чи в принципі цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована, як і відсутні докази вирішення такого питання.
Таким чином, враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів звернення до страховика винної особи в порядку регресу, колегія суддів, враховуючи судову практику, за якою покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити саме з цих підстав, що свідчить про часткову підставність апеляційної скарги, необхідність скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті спору, про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи наведене, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  суд, -
постановив:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» – задовольнити частково.
Заочне рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року– скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 червня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 
Судді:        С.М. Бойко
С.М. Копняк