ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року	Львів	Справа № 813/3575/15 пров. № А/857/4015/21	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                           Шевчук С.М.,  
суддів                                                                         Онишкевича Т.В., Обрізка І.М.,
за участі секретаря судового засідання                    Чопко Ю.Т.,
представника позивача                                        Харін О.М.,
представника відповідача                                        Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові  апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року (постанова ухвалена в м. Львів, судом під головуванням судді Гавдик З.В., повний текст рішення складено 27 березня 2017 року) у справі № 813/3575/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол" до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Львівській області, утворене як відокремлений підрозділ у складі юридичної особи Державної податкової служби України) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, суд-
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В липні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Мізол" звернулося до суду з  позовною заявою, якою із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 27.10.2015 року просило визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.09.2015 року №0000902202/12716. 
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 24.11.2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.07.2016 року дану постанову залишено без змін, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.10.2016 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2016 року у справі №813/3575/15 (876/12357/15) скасовано, а справу №813/3575/15 (876/12357/15) направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Після перегляду справи постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 813/3575/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 813/3575/15 позивач звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою скасувати податкове повідомлення-рішення №0000902202/12716 від 16.09.2015 в частині нарахувань за основним платежем розмірі  494032 грн – основний платіж та 247016 грн - штрафна санкція.
На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції не враховано у якості доказу постанову Львівського апеляційного адміністративного суду по справі №876/5264/16 від 29.11.2016 року, яка прийнята в межах оскарження товариством податкового повідомлення-рішення, винесеного також в межах тієї самої планової перевірки за період з 01.01.2013 по 31.12.2014. Зі змісту даної постанови вбачається, що судом встановлена протиправність дій контролюючого органу, які полягали у вимозі надати для перевірки первинні документи та виключена можливість застосування до товариства штрафних санкцій за неподання документів. Вказує, що судом зроблено помилковий висновок про те, що договори-заявки на перевезення вантажу є договорами про перевезення вантажу. Також зазначає, що судом першої інстанції не дано оцінки письмовим поясненням товариства, що відповідно до ч. 1, 3     ст. 159 КАС України     виключає обґрунтованість такого рішення. Зазначає, що наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні, складені на кожне перевезення, крім зазначення філії-отримувача вантажу, містять печатку та підпис відповідальної особи (комірника філії), що підтверджує не лише доставку відповідного вантажу до філії, а й прийняття такого вантажу на складі. Транспортування будівельних матеріалів на склади філій (переміщення без продажу за бухгалтерським та податковим обліком) має наслідком продаж філіями отриманих матеріалів власним клієнтам на місцях, що призводить до отримання доходу від реалізації із наступним оподаткуванням отриманого доходу та наступним отриманням прибутку товариством в цілому, що повністю відповідає господарській меті діяльності товариства.  Позивач зазначає, що суд першої інстанції діяв за межами діючого правового поля стверджуючи про «недолугі зобов`язання» та «удавані наслідки», оскільки кодексами чи законами України не дано визначення вказаних понять. Судом першої інстанції не враховано та не досліджено у якості доказу постанову Львівського апеляційного адміністративного суду по справі № 876/5264/16 від 29.11.2016 року.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.     Визнано незаконним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області від 16 вересня 2015 року №0000902202/12716. Стягнуто на користь ТОВ «Мізол» за рахунок бюджетних асигнувань ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області 12225,72 грн судового збору. 
Ухвалюючи обумовлене судове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заявки- договори на перевезення вантажу автомобільним транспортом, товарно-транспортні накладні, рахунки на оплату, акти надання послуг підтверджують реальність спірних господарських операцій, оскільки спричинили реальні зміни майнового стану платника податків. При цьому, колегія суддів урахувала, що в акті перевірки ТОВ «Мізол» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 від 23.06.2015 р. № 1067/13-03-22-02-13/33895476 відсутні порушення по сплаті ПДВ за спірними операціями в перевіреному періоді.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у  справі №813/3575/15 проведено заміну відповідача ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області на його правонаступника - ГУ ДПС у Львівській області у зв`язку з реорганізацією податкового органу та частково  задоволено касаційну скаргу  відповідача, а зокрема постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалюючи вказане судове рішення, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не дослідив та не надав належної оцінки, поданим позивачем до суду на підтвердження реальності господарських операцій: заявкам-договорам на перевезення вантажу автомобільним транспортом; товарно-транспортним накладним; рахункам на оплату та актам про надання послуг.
Судом апеляційної інстанції задоволено клопотання відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Львівській області щодо здійснення заміни відповідача - Головного управління ДПС у Львівській області, як юридичної особи публічного права на   правонаступника - відокремлений підрозділ юридичної особи Головного управління ДПС у Львівській області утворений у складі юридичної особи Державної податкової служби України.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом  встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, видами діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол" є: 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 51.90.0 Оптова торгівля будівельними матеріалами (а.с.29-30, том І). 
Уповноваженими особами контролюючого органу проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Мізол» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 1 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої 23 червня 2015 року складено акт №1067/13-03-22-02-13/33895476 (далі - Акт перевірки). 
З акту перевірки вбачається, що зміст виявленого порушення полягає у  включенні позивачем до складу витрат на збут, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування за період 2013 року транспортних послуг, які не підтверджені  в ході перевірки первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку за період 01.01.2013 року по 31.12.2013 року, всього на загальну суму 26001170 грн (а.с. 8 -19 т. 1). 
На підставі вказаного акту перевірки ДПІ у Залізничному районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області 26 червня 2015 року прийнято податкове повідомлення-рішення №0000732202/8636, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 861 084 грн, з яких основний платіж - 574 056 грн, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 287   028 грн.
У процесі адміністративного оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, контролюючий орган рішенням від 3 вересня 2015 року №4275/10/13-01-10-07-05 скасував податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2015 року №0000732202/8636 у частині нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 123508 грн та 16 вересня 2015 року прийняв податкове повідомлення-рішення №0000902202/12716 яким (за порушення  п. 138.1 ст. 138, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 ст. 139 ПК України від 02.12. 2010 року  із змінами та доповненнями в редакції, що діяла станом на 31.12.2013 року) збільшив позивачу суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 737576 грн, з яких основний платіж - 574056 грн та штрафні (фінансові) санкції (штрафи) - 163 520 грн.
Із вказаної суми донарахованого платежу з податку на прибуток, відповідачем визначено основний платіж у розмірі 494032 грн та штрафну санкцію у розмірі 247016 грн внаслідок не надання до перевірки первинних документів (за період 01.01.2013 року по 31.12.2013 року), які підтверджують задекларований показник витрат на збут (транспортування ТМЦ) на загальну суму 26001170 грн. 
Відповідно до п. 10 підрозділу 4 розділу ХХ Перехідні положення ПК України ставка збору з податку на прибуток у період 01.01.2013 року по 31.12.2013 року становила 19 % (26001170 грн х 19% =494032 грн – сума донарахованого  основного платежу з податку на прибуток за вказане порушення).
Розмір штрафу (від вказаної суми 26001170 грн) визначено відповідачем у розмірі 50%, що становить  247016 грн на підставі  п. 123.1 ст. 123 ПК України.
Не погоджуючись із прийнятим відповідачем 16 вересня 2015 року податковим повідомленням – рішенням у частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі  494032 грн – основний платіж та штрафна санкція на неї у розмірі 247016 грн, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

 ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ          
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження показників сформованих витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, позивачем  не було надано  до перевірки товарно-транспортних накладних та актів фактичного надання послуг з перевезення вантажів.  Водночас, суд зазначив, що надані до суду ТТН та акти не містять всіх обов`язкових реквізитів, а відтак не є первинними документами, що підтверджують обставини  з фактичного отримання  позивачем транспортних послуг.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Предметом доказування у даній справі  є правомірність формування позивачем витрат  рядка 06.2 «Витрати на збут» декларації з податку на прибуток за 2013 рік за відсутності  наданих до перевірки  первинних документів, які б підтверджували фактичне виконання робіт (отримання послуг), а зокрема актів виконаних робіт (наданих послуг), товаро- транспортних накладних щодо фактичного отримання транспортних послуг. 
Відповідно до підпункту    14.1.27    пункту    14.1   статті   14 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).
Згідно із пунктом 138.2   статті 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених          розділом II цього Кодексу.
За приписами підпункту 139.1.9 пункту   139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Отже, виходячи з положень Податкового кодексу України, до складу валових витрат включаються будь-які витрати, які пов`язані з господарською діяльністю платника податку та підтверджені відповідними первинними документами, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку.
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.п. 1.2 п.1, п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у  бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995року за №168/704
Згідно з п. 2.4 названого Положення № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Частиною першою та другою     статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Статтею 1 вказаного Закону, визначено первинний документ як документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Враховуючи викладене, для підтвердження даних податкового обліку необхідно брати до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
З урахуванням п. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені і підтверджені первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.                    
Судом встановлено, що до рядка 06.2 «витрати на збут» декларації з податку на прибуток за 2013 рік ТОВ «Мізол» включило вартість транспортних послуг (щодо перевезення вантажу),  на загальну суму 2600170 грн. (без ПДВ).
Дослідивши оскаржуване податкове повідомлення – рішення, суд апеляційної інстанції встановив, що фактичною підставою для винесення вказаного рішення слугували висновки акту перевірки щодо ненадання позивачем первинних документів (актів виконаних робіт/наданих послуг та ТТН), якими підтверджуються задекларовані показники витрат «на збут» (а.с. 8 т.1).
В ході розгляду апеляційної скарги представники відповідача на неодноразові запитання та уточнення суду апеляційної інстанції    пояснили, що незважаючи на приведені відомості абз.3 та 4 сторінки 13 акту перевірки, щодо ненадання до перевірки перелічених документів, які підтверджують задекларовані показники витрат на збут, такі документи були фактично надані позивачем до перевірки, про що свідчить абзац 1 сторінки 13 та відомості  таблиці приведеної на сторінках 13-17, а також  розділ  іменований «Висновок»  цього ж  акту перевірки. Зокрема представники відповідача вказали, що у абзаці 1 сторінки 13 акту перевірки зазначено, що позивач надав до перевірки всі документи серед яких  договори, платіжні документи, акти виконаних робіт/наданих послуг та ТТН у зв`язку з чим у  відомостях таблиці, приведеної на сторінках 13-17 акту перевірки, зазначено назву, номер  та дату складання первинного документу (актів виконаних робіт / наданих послуг) на підставі яких позивачем задекларовано витрати на збут.
Окрім того, представники відповідача звернули увагу суду, що у розділі 4 іменованому «Висновок» акту перевірки відсутні відомості з приводу  виявлення відповідачем порушення щодо не надання позивачем до перевірки первинних документів, які підтверджують будь-які задекларовані показники.
Представник позивача також надав суду апеляційної інстанції пояснення відповідно до яких підтверджував, викладені представниками відповідача пояснення щодо надання до перевірки первинних документів, які підтверджували задекларовані позивачем показники витрат на збут.  
Окрім того, на підтвердження вказаних доводів представник позивача надав суду копію постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року у справі №876/5264/16, відповідно до якої суд скасував податкове повідомлення – рішення №0000752202/8749 від 30.06.2015 року, яким застосовано до позивача штрафну санкцію за  ненадання до перевірки первинних документів у розмірі 510,00 грн. 
Підсумовуючи викладене,  наданими  поясненнями представників сторін з покликанням на обумовлені відомості акту перевірки та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року у справі №876/5264/16 спростовуються викладені у абзаці 3 та 4 сторінки 13 акту перевірки відомості щодо ненадання позивачем до перевірки первинних документів, якими підтверджено задекларовані показники витрат на збут.
Водночас колегією суддів також враховано, що на підставі того ж акту перевірки, позивачу окрім визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток, донараховано грошове зобов`язання з податку на додану вартість у зв`язку із не наданням до перевірки первинних документів за  операціями позивача з транспортного переміщення ТМЦ, за наслідками яких позивачем сформовано податковий кредит та відповідно  витрати на  збут.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 року по справі №876/5264/16  визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення – рішення, яким було визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість. При цьому, суд апеляційної інстанції у вказаній справі  встановив, що зібраними у справі доказами не підтверджено висновки податкового органу щодо ненадання позивачем до перевірки первинних документів.
Отож, обумовленим судовим рішенням, яке набрало законної сили та яке підлягає урахуванню відповідно до вимог ч.4 ст. 78 КАС фактично  встановлено обставини щодо протиправності здійсненого донарахування грошового зобов`язання з податку на додану вартість (за тією ж господарської операцією, що і спірні суми «витрат на збут») у зв`язку з  відсутністю первинних документів.
Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що  покладена в основу оскаржуваного податкового –повідомлення рішення  підстава, з приводу донарахування позивачу грошових зобов`язань з податку на прибуток у зв`язку з не наданням до   перевірки первинних документів, які підтверджують задекларовані позивачем показники витрат на збут (перевезення ТМЦ), не знайшла свого підтвердження в ході розгляду даної апеляційної скарги, що визнано в судовому засіданні представниками відповідача.
При цьому,  колегія суддів зазначає, що позивачем  надано  до  суду копії  договорів- заявок, актів надання транспортних послуг,  товарно-транспортних накладних, платіжних документів за період червень-жовтень 2013 року на підставі яких, ним відображено в бухгалтерському обліку та  податковій звітності  показники витрат на збут на загальну суму 2600170 грн.  Факт надання до перевірки перелічених документів, копії яких надано суду в ході розгляду апеляційної скарги, підтверджено представниками відповідача,  що  в свою чергу зафіксовано під час  судового засідання в суді апеляційної інстанції звукозаписувальними пристроями.  
Незважаючи на вказане, представники відповідача  наполягають на необхідність  урахування судом при вирішенні даної апеляційної скарги певних недоліків у первинних документах, на підставі яких задекларовано обумовлені витрати на збут  (а зокрема таких, як:  епізодична відсутність відомостей в графах 2, 8-10 ТТН; зазначення у ТТН узагальненого найменування ТМЦ -«буд. матеріали», замість  детального  переліку таких ТМЦ;  зазначення у актах  надання транспортних послуг  відомостей про надання  транспортних послуг у гривневому вираженні, замість вираження у кілометрових відмітках; відсутності дати складання договорів –заявок), то колегія суддів зазначає наступне.                                                            
В ході дослідження наданих суду копій первинних документів, колегією суддів підтверджуються  доводи представників відповідача щодо  наявності у зазначених первинних документах обумовлених вище недоліків.
Проте,  досліджуючи зміст акту перевірки на підставі якого винесено оскаржуване податкове повідомлення – рішення, колегією суддів встановлено, що вказаний акт перевірки не містить жодних відомостей з приводу  будь-яких недоліків у наданих до перевірки первинних документах, на підставі яких задекларовано приведені показники витрат на збут.   
Отож,  оскаржуване податкове повідомлення – рішення не виносилось відповідачем з підстав наявності у первинних документах істотних недоліків, які перешкоджали їх  урахувати у якості первинних документів. Вказані обставини  підтверджено актом перевірки та наданими в судовому засіданні поясненнями представників сторін.
Відповідно до частини 2 ст. 77 КАС України у  адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень  такий суб`єкт не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
За наведених  положень законодавства та фактичних обставин справи,  доводи відповідача з приводу  наявності  певних  недоліків у первинних документах якими підтверджуються задекларовані показники витрат на збут не підлягають правовій оцінці, позаяк такі недоліки (порушення) не були фактичною підставою для прийняття оскаржуваного  податкового повідомлення – рішення, адже  суд вправі надавати  правову оцінку лише доводам, доказам та підставам, які були покладені  в основу оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень.
Позаяк, обставини та докази з приводу наявності у первинних документах певних недоліків, які перешкоджали їх урахувати у якості первинних документів для підтвердження задекларованих витрат та збут не були підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, то суд апеляційної інстанції не вправі перебирати на себе повноваження контролюючого органу та фактично змінювати підстави та мотиви прийняття  податкового повідомлення –рішення.
Окрім того колегія суддів зазначає, що     неістотні недоліки     в документах, що містять відомості про господарську операцію,     не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Приведені представниками відповідача недоліки у первинних документах, містять  відомості про господарську операцію, ідентифікують  осіб, які брали участь у здійсненні  вказаних господарських операцій з транспортного переміщення ТМЦ, містять відомості щодо змісту, обсягу та дати проведення вказаних господарських операцій, як наслідок такі недоліки не є істотними.
Відносно ж відсутності дати складання договорів –заявок, то колегія суддів зазначає, що  договір на перевезення товарів (вантажу) та договір на транспортного експедирування не відносяться категорії консенсуальних договорів. Вказані договори є реальними, а зокрема   певні права та обов`язки наступають лише  за  фактом  виконання обумовлених  договорів- заявок, про що відображається у  відповідних первинних документах, у яких як встановлено судом апеляційної інстанції міститься інформація щодо дати такого виконання.
Стосовно  ж доводів апеляційної скарги відносно  того, що суд  не надав правової оцінки: загальним умовам та меті господарської діяльності позивача; щодо руху ТМЦ у вигляді рекламно- довідкової брошури;  щодо наявності у складі товариства філій; щодо необхідності доставки ТМЦ на склади таких філій, щодо ведення обліку ТМЦ за допомогою програмного забезпечення « 1С Бухгалтерія»; щодо необхідності залучення автоперевізників через відсутність власного автотранспорту; щодо з`ясування обставин зв`язку транспортуванням товарів з господарською діяльністю позивача, то колегія суддів зазначає, що безумовно з огляду на вид діяльності позивача та наявність у нього відокремлених підрозділів  позивач  міг нести витрати на збут у межах його діяльності.  
З огляду на приведені положення законодавства та фактичні обставини справи, колегія суддів  приходить до висновку про протиправність винесення відповідачем податкового – рішення  від 16 вересня 2015 року в оскаржуваній частині та наявність підстав для його скасування у цій частині, позаяк зібраними у справі доказами спростовано  підстави, які були покладені відповідачем  в основу для прийняття такого рішення.  
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду  скасувати з прийняттям нового про задоволення позову.
З урахуванням положень ст. 139 та ч.2 ст. 322 КАС України у зв`язку із задоволенням вимог позивача,  стягненню на користь позивача підлягають судові витрати у вигляді сплати судового збору  розмірі  12228,72 грн за рахунок бюджетних призначень відповідача.
Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, 
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол"  задовольнити.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21 березня 2017 року у справі № 813/3575/15 скасувати.
Ухвалити постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол"   до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Львівській області, утворене як відокремлений підрозділ у складі юридичної особи Державної податкової служби України) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення в оскаржуваній частині – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0000902202/12716 від 16.09.2015 року  у частині визначення грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі  494032 грн – основний платіж та 247016 грн - штрафна санкція.
Стягнути за рахунок бюджетних призначень  відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Львівській області,  утвореного у складі юридичної особи Державної податкової служби України (Код ЄДРПОУ відокремленого підрозділу ВП 43968090, адреса: 79023, м. Львів , вул. Стрийська, 35; Код ЄДРПОУ юридичної особи- Державної податкової служби України 43005393, адреса 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю "Мізол"  (Код ЄДРПОУ 33895476, 79022, м. Львів, вул. Городоцька, 174) судовий збір сплачений у розмірі 12228,72 грн (дванадцять тисяч двісті двадцять вісім грн 72 коп).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 22 квітня 2021 року.