ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1612/21 Справа № 214/7637/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О.І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 214/7637/20
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді -       Зубакової В.П.
суддів -                           Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідач - Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на  ухвалу  Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року, яка ухвалена суддею Євтушенком О.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року, -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 та їх представники  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про забезпечення позову до подання позову до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про захист прав споживачів, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, скасування фіктивного акта про порушення, поновлення електропостачання.
В обґрунтування заяви зазначили, що позивачі є пенсіонерами, особами похилого віку, проживають у приватному будинку, електроенергію до їх будинку надає відповідач. Послуги з постачання електроенергії вони сплачують належним чином, не допускаючи виникнення заборгованості. За результатами проведення перевірки працівниками енергопостачального підприємства 15 березня 2016 року жодних порушень у них не було виявлено. 
28 вересня 2020 року, приблизно о 14.00 год. дві особи, які відмовились надати документи, однак представилися працівниками Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», зайшли до двору заявників без їх дозволу, почали бігати по кімнатам домоволодіння та начебто перевіряти електрику. Виявивши незрозуміле порушення, вони почали звинувачувати заявників в розкраданні електроенергії, склавши акт про порушення. Крім того, ці особи зняли лічильник, переставили його на вулицю та повністю відключили від електроенергії. Свою незаконну поведінку особи відмовились коментувати, зазначивши лише, що заявники мало споживають електроенергії. 
09 жовтня 2020 року позивачі звернулися із заявою щодо свавілля працівників Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на ім`я керівництва енергопостачального підприємства, проте у відповідь отримали вимогу сплатити 43541 грн. 74 коп. за «неіснуюче порушення». 
Окремо зазначили, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби», на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється припинення / зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі. Зараз розпочався опалювальний сезон, а опалення будинку заявників без електроенергії неможливе, оскільки газовий котел не працює без електровитяжки. Тобто позивачі, як хворі люди похилого віку, фактично замерзають в будинку. На переконання заявників та їх представників, невжиття заявлених ними заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав чи інтересів, за захистом яких вони мають намір звернутись до суду. В обґрунтування наявності підстав для забезпечення позову посилались на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27 лютого 2020 року у справі №359/5592/18-ц.
Просили суд зобов`язати відповідача Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» поновити їм електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , керуючись ст.262 ЦПК України винести окрему ухвалу та матеріали справи передати до правоохоронних органів для здійснення перевірки за очевидними шахрайськими діями відповідача та вимагання грошей. 
Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову (до подання позову) залишено без задоволення. 
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову повністю.
Зазначають, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби», на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням коронавірусної хвороби, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється припинення / зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.
Вважають, що суд не маючи позову, помилково зробив висновок про те, що предмет позову та заява про забезпечення позову - тотожні. У позові буде вказано, що поновлення буде здійснюватися шляхом скасування фіктивного акту про порушення, а не прямою вимогою.
Вказують, що в період карантину відповідач взагалі не мав право відключати позивача електроенергію. Вважають, що поновлення електропостачання позивача ніяким чином не порушує прав відповідача та не перешкоджає його роботі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.
Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представникам ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявниками не враховано адекватність заявленого заходу забезпечення позову з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких вони просять, та прав і обсягу повноважень відповідача, адже вжиття таких заходів не повинно мати наслідком втручання в його діяльність загалом. Суд вважав, що вид забезпечення позову, який просять застосувати заявники та їх представники, не узгоджується з предметом позову та вимогами чинного законодавства. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.
Статтею 149 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи суд має право вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 150 цього Кодексу.
Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі, в разі задоволення заявленого позову.
При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.
При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Згідно з ч.1 п.1-10 ст.150 ЦПК України позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
При цьому, в пунктах третьому та четвертому вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року судам роз`яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг   позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Судам слід ураховувати, що у справах окремих категорій позови можна забезпечувати за допомогою спеціальних заходів, які регулюються нормами відповідних законів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Як убачається з матеріалів справи, а саме з поданої заяви про забезпечення позову, заявники та їх представники просять забезпечити свій позов (до його подання), шляхом зобов`язання Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» до вчинення певних дій, а саме шляхом зобов`язання Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з його неправомірним відключенням на підставі фіктивного акта про порушення, який вони мають намір оспорити в судовому порядку із пред`явленням вимоги поновлення електропостачання.
Таким чином, як вірно було встановлено судом першої інстанції, захід забезпечення позову у спосіб, який просять вжити заявники, по своїй суті за характером є тотожним з підставами позову та змістом вимог, які вони мають намір заявити, а так само вжиття такого заходу забезпечення позову фактично буде свідченням вирішення спору по суті чи висловленням судом оцінки обставинам спору на майбутнє, в той час як на стадії вжиття заходів забезпечення позову до його подання спір не вирішується по суті, що є недопустимим відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України.
Відповідно до ч.4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, заявниками та їх представника позов не було подано.
За наведених обставин, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що заявлені вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову є фактичним вирішенням спору по суті, а тому задоволенню така заява не підлягає.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову має на меті саме забезпечити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, а не фактично їх задовольняти до розгляду справи по суті.
11 травня 2021 року представником заявників - ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції було надано заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку з добровільно-примусовим НКРЕКП виконанням відповідачем АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» вимог заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви та поновленням електропостачання позивачам 10.12.2020 року, яке колегією суддів залишено без задоволення, з огляду на наступне.
Згідно статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:  після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;  після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;  після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Як вбачається з заяви представника ОСОБА_3 правові підстави для закриття апеляційного провадження відсутні.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України,   оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду обґрунтована і підтверджується письмовими матеріалами справи, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представників ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 травня 2021 року.

Головуючий:

Судді: