Ухвала
Іменем України
 
05 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 607/11149/20
провадження № 61-4544ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік Сергій Васильович, про скасування рішення державного реєстратора та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: скасувати рішення державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області (далі - Державний реєстратор) Іванісіка С. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47860955 від 19 липня 2019 року 12:43:31, про державну реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста») права власності на офісне приміщення площею 103,3 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1 ; витребувати з незаконного володіння ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» вказане офісне приміщення шляхом відновлення за ним державної реєстрації права власності на нього в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
 
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив: заборонити всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо офісного приміщення площею 103,3 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1912830461252, номер запису про право власності 33193101; заборонити ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» вчиняти будь-які дії щодо проникнення до згаданого офісного приміщення та перешкоджати йому у вільному користуванні ним, а також - заборонити здачу спірного офісного приміщення в оренду, укладання, зміну або розірвання договору з постачальниками комунальних послуг, послуг охорони, що так чи інакше стосуються спірного офісного приміщення, до набрання законної сили рішенням у цій справі; зустрічне забезпечення позову не застосовувати.
 
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що існує реальна загроза того, що під час судового розгляду цієї справи відповідач відчужить спірне офісне приміщення шляхом його продажу, що в подальшому ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім того, відповідач може спробувати проникнути до офісного приміщення, передати його в іпотеку чи в користування третім особам, що призведе до порушення його майнових прав, які не зможуть бути відновлені навіть у випадку задоволення позову. 
 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Заборонено всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо офісного приміщення площею 103,3 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1912830461252, номер запису про право власності 33193101. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
 
Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанцій, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на офісне приміщення площею 103,3 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1 . При цьому позивач обґрунтував ймовірність реалізації ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» спірного нерухомого майна, що в подальшому ускладнить або унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також надав докази активних дій товариства щодо пошуку покупця офісного приміщення. Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивача в частині заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного офісного приміщення. Разом з тим позивач не обґрунтував необхідності застосування інших зазначених в його заві заходів забезпечення позову у вказаний ним спосіб.
 
19 березня 2021 року ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності обставин, з якими пов`язується застосування такого заходу забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії, зокрема факту вчинення дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 22 грудня 2006 року №  9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Тобто метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
 
Судами встановлено, що в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державний реєстратор Іванісік С. В., про скасування рішення державного реєстратора та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. Позивач вважає незаконним рішення Державного реєстратора Іванісіка С. В. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» на офісне приміщення площею 103,3 кв. м, розташоване по АДРЕСА_1 .
 
Суди пересвідчилися, що між сторонами у справі дійсно виник спір стосовно вказаного нерухомого майна. На думку позивача, до ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» незаконно перейшло право власності на згадане офісне приміщення.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що: умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
 
Врахувавши доводи заяви про забезпечення позову, характер спору і зміст позовних вимог, суди дійшли правильного висновку про те, щоневжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення в разі задоволення позову,. 
 
Вжиті місцевим судом заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами.
 
При цьому висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову не суперечать правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2020 року у справі № 200/12227/17, на які заявник посилається в касаційній скарзі. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що позивач не надав доказів на підтвердження наявності обставин, з якими пов`язується застосування такого заходу забезпечення позову як заборона вчиняти певні дії, не заслуговують на увагу. Як встановлено апеляційним судом, на вебсайті www.olx.ua були виставлені оголошення про продаж спірного офісного приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 . Такі докази можуть підтверджувати існування реальної загрози відчуження спірного нерухомого майна та дають підстави для достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України).
 
Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову і не свідчать про порушення судами норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісік Сергій Васильович, про скасування рішення державного реєстратора та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко