Ухвала
21 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 200/6986/17
провадження № 61-4705св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державна казначейська служба України,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді рішення суду,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації (далі - Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської ОДА), Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області (далі - ГУ Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області), Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 
05 жовтня 2009 року у справі № 2а-717/09/0470 стягнуто з Головного управління праці та соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, правонаступником якого є Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплат, передбачених статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2005 рік у розмірі 2 326,00 грн. 
Вказана постанова суду набрала законної сили 13 вересня 2012 року.
Разом із тим, Департамент соціального захисту населення Дніпропетровської ОДА рішення суду не виконав, у зв`язку з чим 
ОСОБА_1 06 серпня 2013 року звернувся до ГУ Державної казначейської служби у Дніпропетровській області з виконавчим листом. Після чого рішення суду виконано лише 26 січня 2017 року. 
На думку позивача, у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду на його користь підлягає стягненню компенсація у вигляді інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних. Крім того, з вини відповідачів йому також завдано моральну шкоду, яка полягає у відсутності коштів для існування, моральних потрясіннях, які він відчував від того, що змушений просити грошові кошти, які належать йому за законом, втраті віри у справедливість та необхідності вживання додаткових заходів правового захисту - консультацій та звернення до суду, що зумовило погіршення самопочуття позивача.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з відповідачів компенсацію за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді рішення суду за період із 06 серпня 2013 року до 
26 січня 2017 року у розмірі: 2 655,65 грн інфляційних втрат, 242,60 грн - 3 % річних, 30 000,00 грн - моральної шкоди, а всього - 32 898,25 грн.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року, позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача компенсацію за несвоєчасне виконання рішення суду, яка складається з: 3 % річних від несплаченої суми у розмірі 225,02 грн, інфляційних втрат у розмірі 
2 435,55 грн та моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 03 березня 2021 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого
2019 року скасовано.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді рішення суду, закрито.
Роз`яснено ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Роз`яснено ОСОБА_1 його право протягом десяти днів із дня отримання ним цієї постанови звернутися до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
19 березня 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав до Верховного Суду заяву про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
У частині четвертій статті 414 ЦПК України встановлено, що в разі закриття судом касаційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 
1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача постановляє в порядку письмового провадження ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків закриття провадження щодо кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства, чи передачі справи частково на новий розгляд або для продовження розгляду. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Відповідно до статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача. У разі невизначеності цим Кодексом територіальної підсудності адміністративної справи така справа розглядається адміністративним судом за вибором позивача.
Місцем проживання позивача ОСОБА_1 є кв. АДРЕСА_1 .
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації є вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094.
Місцезнаходження Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області є вул. Челюскіна, 1, м. Дніпро, 49000.
Враховуючи місце проживання позивача та місцезнаходження двох відповідачів, розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції  Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Керуючись статтями 260, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Справу № 200/6986/17 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Дніпропетровської обласної державної адміністрації, Головного управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про стягнення компенсації за несвоєчасне виконання зобов`язання у вигляді рішення суду передати для продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                           А. І. Грушицький
 
А. А. Калараш
 
                                                                                                           І. В. Литвиненко
 
О. С. Ткачук