УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/3918/20 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М. 
Категорія 66 Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:                          Трояновської Г.С., 
Павицької Т.М. 
секретаря
судового засідання Лісової Т.С.
з участю представника позивача 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шульги О.М.
у цивільній справі №279/3918/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням без надання іншого житлового приміщення, -
в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. Просив  визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування поданого позову зазначав, що проживає в квартирі АДРЕСА_1 , є наймачем вказаної квартири, яка є комунальною власністю. В даний час в квартирі значаться зареєстрованими відповідачі, хоча фактично за вказаною адресою не проживають з 2010 року. Особистих речей та іншого належного їм майна в квартирі немає. Відповідачі завдають шкоди його інтересам у зв`язку з їх реєстрацією у квартирі, оскільки він несе додаткові витрати по утриманню квартири та не може вирішити питання по оформленню субсидії. Довідка №996/9 від 12.08.2020 року стверджує про реєстрацію відповідачів в квартирі та її належність до комунальної власності. Факт відсутності відповідачів в квартирі підтверджується актом.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2020 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням без надання іншого житлового приміщення відмовлено.        
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказує, що не можливо погодитися з посиланням суду , що він не є наймачем житлового приміщення з приводу якого порушено спір, а також те, що дане приміщення перебуває у комунальній власності подані до позову докази не містять. Зазначає, що він є наймачем даного житлового приміщення та на нього оформлені всі особові рахунки та ним сплачувалися всі комунальні платежі. Однак, дана обставина не була взята судом до уваги. А тому посилання суду на ту обставину, що ним не доведено факт відсутності відповідачів понад встановлені строки саме без поважних причин є надуманим без дослідження всіх матеріалів справи. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач порушив спір з приводу користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , які регулюються житловим законодавством. 
Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Коростенської міської ради від 12.08.2020 року №996/9 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 . 
Аналогічна інформація міститься в поквартирній картці, копію якої додано до позову. Разом з тим, з інформації наявній в поквартирній картці слідує, що наймачем спірного житлового приміщення значиться ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .
В акті, затвердженому головою ОСББ від 03.08.2020 року зазначено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають з 2010 року. 
Судом зазначено, що на підтвердження того, що саме позивач ОСОБА_1  є наймачем спірного житлового приміщення, а також, що це приміщення перебуває у комунальній власності, доказів не подано. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позову.
При цьому судом враховано, що статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. 
Відповідно до вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України, особа, може бути визнана втратившою право на користування жилим приміщення, якщо буде відсутньою в даному приміщенні без поважних причин протягом шести місяців.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Про це зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 10 Постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».
КЦС ВС у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц зробив висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним зі способів захисту житлових прав фізичних осіб. 
Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. 
В свою чергу доказами, що відповідач не проживає в спірному приміщенні, можуть бути зокрема:
— правовстановлюючі документи, які підтверджують факт власності спірним майном;
— довідка з ЖЕКу/ОСББ про склад сім`ї або проживаючих;
— показання свідків; — матеріали судових або виконавчих проваджень;
— документи про створення іншої сім`ї;
— трудові контракти відповідача в іншій місцевості;
— договори орендованого помешкання відповідачем у іншій місцевості / оплата комунальних послуг;
— листи / телеграми з іншого регіону тощо.
Згідно зі статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. 
Засадничими принципами цивільного судочинства, як відомо, є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.
Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їхня достатність та переконливість.
За наведених обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено факт відсутності відповідачів понад встановлені строки саме без поважних причин.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

    Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 23 грудня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 28.05.2021 року.