ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 травня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/5570/20
Головуючий у першій інстанції – Шевченко  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/681/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
місце ухвалення заочного рішення суду – м. Ніжин,
дата складання повного тексту заочного рішення суду першої інстанції – 09 березня  2021 року.

                                   У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 25 серпня 2011 року, яка станом на 26 жовтня 2020 року становить 29 712,42 грн, та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25 серпня 2011 року. Підписуючи анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Наведеною заявою відповідача підтверджується те, що він був проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Позивачем відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 9 000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання виконало у повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач, порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 26 жовтня 2020 року має заборгованість у розмірі 29 712, 42 грн, яка складається з: 20 026,38 грн –заборгованість за тілом кредиту; 3 957,84 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 5 728,20 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України.
Заочним рішенням від 02 березня 2021 року Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області відмовив у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи оскаржуване рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що 25 серпня 2011 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а 19 березня 2018 року йому було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 з встановленим кредитним лімітом у сумі 800 грн, який у подальшому був збільшений до 9 000 грн,  зі строком дії до лютого 2022 року. 
Заявник посилається на те, що 19 березня 2018 року ОСОБА_1 у паспорті споживчого кредиту особистим підписом засвідчив факт ознайомлення з інформацією про умови кредитування, зокрема, з процентною ставкою, розміром штрафу за порушення строків платежів. Після отримання картки за умовами укладеного з банком договору відповідач активував кредитну карту, користування нею, отримуючи кредитні кошти на  власні потреби.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів указаних у позові обставин щодо розміру отриманого відповідачем кредиту внаслідок підписання ним 25 серпня 2011 року анкети-заяви, обумовленого сторонами кредитного договору розміру процентів за користування кредитними коштами, а також розміру заборгованості за цим договором.
Районний суд зазначив, що надані позивачем докази стосуються правовідносин між сторонами, які виникли 19 березня 2018 року внаслідок видачі на ім`я ОСОБА_1 кредитної картки НОМЕР_1 терміном дії до 02/22, і не стосуються правовідносин, які виникли 25 серпня 2011 року внаслідок підписання відповідачем анкети-заяви.
З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого.
У справі встановлено, що  25 серпня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. У цей же день відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 10).
До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які підпису відповідача не містять (а.с. 13, 14-37).
Також позивачем додані відомості щодо умов кредиту, які останній називає паспортом споживчого кредиту, з якими відповідач був ознайомлений 19 березня 2018 року, про що свідчить його особистий підпис (а.с. 11-12). Зі змісту указаного споживчого паспорту вбачається, що процентна ставка у межах пільгового періоду становить 0,01 % річних; процентна ставка за межами пільгового періоду становить: для картки «Універсальна» - 43,2 % річних, для картки «Універсальна ГОЛД» - 42 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, становить: для картки «Універсальна» - 86,4 %, для картки «Універсальна ГОЛД» - 84 %.
З довідки АТ КБ «ПриватБанк», скерованої до суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 на підставі укладеного кредитного договору б/н видана платіжна картка № НОМЕР_1 з терміном дії до лютого 2022 року (а.с. 9).
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 19 березня 2018 року зі встановленим кредитним лімітом 800 грн. У подальшому, а саме, 17 травня 2018 року розмір кредитного ліміту було збільшено до 4 500 грн, 08 жовтня 2018 року – до 9 000 грн, 03 серпня 2019 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн (а.с. 8).
Випискою по рахунку платіжної картки № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 за період з 19 березня 2018 року по 01 березня 2020 року підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами (а.с. 47-49).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до банківської установи із заявою про закриття карткового рахунку не звертався.
Згідно з наданим банком розрахунком станом на 26 жовтня 2020 року утворилась заборгованість, яка становить 29 712,42 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 20 026,38 грн, заборгованість за простроченими відсотками – 3 957,84 грн та 5 728,20 грн –  заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України (а.с. 7).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як убачається з матеріалів справи, 25 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій було визначено тип платіжної картки - «Кредитка «Універсальна» з  бажаним кредитним лімітом у сумі 5 000 грн (а.с. 24). Відповідач отримав платіжну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до лютого 2022 року. При цьому, старт карткового рахунку відбувся 19 березня 2018 року з встановленим кредитним лімітом у розмірі 800 грн. Випискою по рахунку платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 підтверджується факт користування позичальником кредитними коштами.
Указуючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що надана відповідачу картка видавалася або пролонгувалася  внаслідок підписання ним 25 серпня 2011 року Анкети-заяви, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відомості про видачу ОСОБА_1 інших кредитних/депозитних карток на підставі цієї Анкети-заяви, за обставинами справи також відсутні. Районним судом не спростовано тверджень банку про те, що відповідач отримав саме кредитну карту «Універсальна», як зазначав у анкеті-заяві, де указував, що бажаний кредитний ліміт становить 5 000 грн. Отже, апеляційний суд вважає хибними і висновки про відсутність у Анкеті-заяві жодних відомостей про суму отриманого кредиту з огляду на форму розробленої банком заяви, що передбачає лише наміри особи. 
Відповідач у суді першої інстанції про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений (а.с. 61, 64), проте жодних заперечень проти заявлених банком вимог не надав, факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами, не заперечив.   
Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону  підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до п. 5. Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів  є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. 
Таким чином, надана позивачем виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 є, на думку апеляційного суду, належним доказом наявної заборгованості відповідача за тілом кредиту, а отже висновок суду першої інстанції про недоведеність доводів позову  в частині наявного у відповідача боргу за тілом кредиту, є хибним.     
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов помилкового висновку про те, що надані позивачем докази укладення кредитного договору стосуються лише правовідносин, які виникли між сторонами 19 березня 2018 року, і не поширюються на період часу з 25 серпня 2011 року.
Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту у розмірі 20 026,38 грн є, на думку колегії суддів, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про правомірність заявленої вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та відсотками, нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України, суд враховує наступне.
Банк, заявляючи вимогу про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками та відсотки, нараховані на підставі ст. 625 ЦК України.
Проте, у анкеті-заяві позичальника від 25 серпня 2011 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 25 серпня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, розміщених на банківському сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини укладеного договору, а також на підписаний особисто позичальником паспорт споживчого кредиту.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, базова процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме  Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначених в цих документах розмірах і порядку нарахування.
Паспорт споживчого кредиту, наданий банком на підтвердження позовних вимог, апеляційний суд не може вважати складовою кредитного договору з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на час підписання паспорту споживчого кредиту) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
У паспорті дата надання інформації зазначена 19 березня 2018 року, і така інформація зберігає чинність та є актуальною до 03 квітня 2018 року, тобто лише 16 днів. Крім того, у розділі 7 цього паспорту указано, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахування, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (а.с. 12 зворот).
Таким чином, апеляційний суд вважає, що кредитодавець на виконання умов Закону України «Про споживче кредитування» ознайомив відповідача, як споживача, з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, указавши при цьому, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту.
Отже, колегія суддів вважає такими, що не відповідають обставинам справи, доводи позивача про те, що зазначені у споживчому паспорті: процентна ставка у межах пільгового періоду становить 0,01 % річних; процентна ставка за межами пільгового періоду становить: для картки «Універсальна» - 43,2 % річних, для картки «Універсальна ГОЛД» - 42 % річних; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, становить: для картки «Універсальна» - 86,4 %, для картки «Універсальна ГОЛД» - 84 %,  є умовами укладеного між сторонами кредитного договору, з якими відповідач був належним чином ознайомлений.
Інформація у Анкеті-заяві або інших матеріалах цивільної справи про те, що паспорт споживчого кредиту/рекламний буклет тощо входить до складових укладеного між сторонами договору про надання кредитних послуг, відсутня. 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами і штрафів, ураховуючи, що наведена у паспорті споживчого кредиту інформація була чинною лише протягом 16 днів, надані банком Витяг з Тарифів, Витяг з Умов та паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.
Колегія суддів вважає також безпідставними вимоги Банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України, оскільки за обставинами справи  між сторонами письмово не було узгоджено такого виду відповідальності відповідача. 
Беручи до уваги невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині вирішених вимог про  стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. У задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 416,74 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанцій та 2 125,12 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом, а всього 3 541,86 грн.
Керуючись ст. 141, 367, 374, ч. 4 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2021 року в частині вирішених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту – скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) 20 026 (двадцять тисяч двадцять шість) грн 38 коп.  заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н № від 25 серпня 2011 року.  
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) 3 541 (три тисячі п`ятсот сорок одну) грн 86 коп. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.

Головуюча:                                                              Судді: