ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" березня 2021 р.           Справа№ 911/1038/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Разіної Т.І.
суддів:            Куксова В.В. 
          Тарасенко К.В. 

Секретар судового засідання: Бовсунівська Л.О. За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 23.03.2021.	
Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство "Енергія" на рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі № 911/1038/20 (суддя Христенко О.О., м. Київ, повний текст складено та підписано 03.12.2020)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ 
до Приватного акціонерного товариства "Енергія", м. Обухів          
про стягнення 3 415  495,49 грн

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

                                                  ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач/АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Енергія" (надалі - відповідач/ПрАТ "Енергія"), в якому просить суд стягнути з відповідача 1  985 041,69 грн пені, 340  677,43 грн. 3 % річних та 1  089 776,37 грн інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання зобов`язань щодо оплати в строк отриманого природного газу у жовтні 2016 - березні 2017.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.09.2016 між позивачем та відповідачем укладений Договір № 1610/1617-ТЕ-17 постачання природного газу, на виконання умов якого, позивач у жовтні 2016 - березні 2017 передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 54  236  271,56 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, однак оплату за переданий газ відповідач здійснив несвоєчасно, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 1  985 041,69 грн пені, 340 677,43 грн. 3% річних та 1 089 776,37 грн інфляційних втрат, нарахованих за прострочення виконання грошових зобов`язань.
18.06.2020 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача 1  077  066,42 грн пені, 154  402,13 грн, 3% річних, 444  701,45 грн інфляційних втрат. Вказану заяву прийнято до судом до розгляду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі        № 911/1038/20 стягнуто з відповідача на користь позивача 1  070  614,45 грн пені, 153  480,42 грн 3 % річних, 444  701,45 грн  інфляційних втрат та 25  031,94  грн судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що відповідачем несвоєчасно здійснювалась оплата наданих послуг з розподілу природного газу, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення строків розрахунків за надані послуги у вигляді договірної пені (пункт 8.2 Договору), а також нарахування 3    % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання у порядку, передбаченому частиною 2  статті 625 Цивільного кодексу України.
Відмовляючи  у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 6 451,97 грн пені та 921,71 грн. 3% річних, нарахованих на зобов`язання за жовтень 2016 року, судом першої інстанції було встановлено, що відповідач погасив   заборгованість за зобов`язаннями за жовтень 2016 (сплачено відповідачем частково 28.11.2016, 29.11.2016, 30.11.2016) до набрання чинності       Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII     (тобто до 30.11.2016), отже, пеня, 3 % річних, що нараховані позивачем за порушення відповідачем зобов`язань з оплати придбаного газу за жовтень 2016 року не підлягають стягненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Енергія" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі № 911/1038/20 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1  070  614,45 грн пені, 153  480,42 грн 3 % річних, 444  701,45 грн  інфляційних втрат та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення пені у розмірі 1  070  614,45 грн пені, 153  480,42 грн 3 % річних, 444  701,45 грн  інфляційних втрат залишити без задоволення.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам  ст. 236 Господарського процесуального кодексу України  щодо законності та обґрунтованості. Зокрема скаржник вважає, що в даному випадку відсутній факт прострочення ним зобов`язань за Договором, оскільки оплата була проведена в порядку та на умовах пункту 6.2. Договору та у визначеному  статтею 19-1 Закону України «Про теплопостачання»  та  постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки»  порядку, за затвердженими постановами НКРЕКП нормативами (алгоритмами) розподілу коштів через поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, при яких відповідач не міг впливати на порядок, строки та розміри розрахунків.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
28.01.2021 від  позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу,  у якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а  рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі № 911/1038/20 (в оскаржуваній частині відповідачем частині) - без змін.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу відповідача  указував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.   

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/1038/20 передано на розгляд колегії суддів - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.
28.12.2020 суддя Іоннікова І.А. заявила про самовідвід від розгляду справи № 911/1038/20.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.12.2020 заяву судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи № 911/1038/20 задоволено. Справу № 911/1038/20 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу та визначення заміни відведеного судді відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/43/21 від 05.01.2021 у зв`язку з задоволенням заяви судді Іоннікової І.А. про самовідвід від розгляду справи № 911/1038/20 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/1038/20.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 для розгляду справи  № 911/1038/20 сформовано судову колегію у складі головуючий суддя -  Разіна  Т.І., судді: Тарасенко К.В., Куксов В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Енергія" на рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі №911/1038/20, розгляд справи призначено на 09.02.2021.
09.02.2021 судом оголошено перерву у справі № 911/1038/20 до 02.03.2021.
02.03.2021 судом оголошено перерву у справі № 911/1038/20 до 23.03.2021.

Явка представників сторін
У судове засідання 23.03.201 з`явився уповноважені представники сторін.

Позиція представників сторін у справі
Представники скаржника у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали з підстав, викладених у ній та просили апеляційну скаргу задовольнити. Рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі № 911/1038/20 в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 1  070  614,45 грн пені, 153  480,42 грн 3 % річних, 444  701,45 грн  інфляційних втрат скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо стягнення пені у розмірі 1  070  614,45 грн пені, 153  480,42 грн 3 % річних, 444  701,45 грн  інфляційних втрат залишити без задоволення.
У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги  заперечував з підстав, викладених у відзиві на неї та просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 ( в оскаржуваній відповідачем частині)- без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як убачається із матеріалів справи, 26.09.2016 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником та ПрАТ "Енергія", як споживачем було укладено Договір постачання природного газу № 1610/1617-ТЕ-17 (далі - Договір), відповідно до  п.п. 1.1., 1.3. якого позивач зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України, а відповідач зобов`язується оплатити його     на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору);  
У п. 2.1. Договору сторони визначили, що позивач передає відповідачу з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) газ обсягом до 9 200,0 тис. куб метрів, у тому числі за місяцями: жовтень - 600,000 тис.куб.м., листопад - 1 400,000 тис.куб.м., грудень - 2 000,000 тис.куб.м., січень - 2    200,000 тис.куб.м., лютий - 1 600,000 тис.куб.м., березень - 1 400,000 тис.куб.м.
Відповідно до п. 3.4. Договору приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу відповідачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Не пізніше 7 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу, відповідач     зобов`язується подати позивачу підписані та скріплені печатками відповідача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість (п. 3.5. Договору); 
Відповідно до п. 3.6. Договору позивач не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу,  повертає відповідачу один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта.
Ціна за 1000 куб. м. становить, включаючи ПДВ, 5 930,40 грн (п. 5.2. Договору).
Відповідно до п. 6. 1. Договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 6.2. Договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином: 
1) відповідач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання позивача кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений позивачем відповідачу в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання";
2) в будь-якому випадку, відповідач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 6.1 цього договору - в разі коли на поточний рахунок із спеціальним режимом використання відповідача надходить недостатньо коштів для своєчасної оплати використаного природного газу; 
3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюється дія статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в частині відкриття поточного рахунка із спеціальним режимом використання; 
4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надішли від споживачів на погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виконання заборгованості - за наявності заборгованості у споживача за цим договором; 
5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.
Положеннями п. 8.1. Договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках передбачених законодавством та цим Договором.
Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить 5 років (п. 10.3. Договору).
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12. Договору).
В подальшому між позивачем та відповідачем до Договору постачання природного газу № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 була укладена Додаткова угода № 1 від 23.01.2017, якою змінено та доповнено деякі пункти договору.
На виконання умов Договору постачання природного газу у жовтні 2016 - березні 2017 позивач здійснював поставки відповідачу природного газу на загальну суму  54  236 271,56 грн, що підтверджується актами приймання -передачі, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 4  411 915,15 грн, акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 9 499 836,60 грн, акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 11  402 676,60 грн, акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 11 309 278,73 грн, акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 на суму 10  051 500,19 грн, акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 7 561  064,29 грн.
Вказані акти приймання-передачі оформлені належним чином, підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками підприємств.
До матеріалів справи залучено довідку по операціях за Договором                       № 1610/1617-ТЕ-17 від 26.09.2016 та виписки з банківського рахунку позивача, з яких вбачається, що оплата за поставлений природний газ відповідачем здійснювалась з порушеннями встановленого договором строку.
Спір між сторонами у даній справі виник у зв`язку з порушенням споживачем обумовлених Договором строків розрахунків за поставлений позивачем природний газ.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України)   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга  відповідача ( в чокаржуваній ним частині) не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний господарський суд відзначає, що відповідач оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині задоволення позовних про стягнення з відповідача пені у розмірі 1  070  614,45 грн пені, 153  480,42 грн 3 % річних, 444  701,45 грн  інфляційних втрат.
Відтак, судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції в оскаржуваній відповідачем частині.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (далі - ГК України) (ч. 1 ст. 175 ГК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (угод).
Так, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, який недійсним у судовому порядку не визнавався.
Статтею 629 ЦК України визнаечно, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Доказів протилежного учасниками справи не надано.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Із наведеною нормою узгоджується із ч. 1  ст. 265 ГК України.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 526, 625 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Аналогічне положення стосовно господарських зобов`язань міститься у  ст. 193 ГК України.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.
Частиною 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу" до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (ч. 3 ст. 13 цього Закону).
Отже, постачання природного газу споживачам є різновидом господарської діяльності, що здійснюється на підставі договору постачання, який укладається між постачальником та покупцем (споживачем) із визначенням взаємних прав та обов`язків сторін такого господарського договору. Законодавцем до обов`язків споживача віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості придбаного (спожитого) природного газу, невиконання чи неналежне виконання якого тягне за собою наслідки у вигляді відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Господарську діяльність з виробництва теплової енергії здійснюють теплогенеруючі організації, а постачання споживачам теплової енергії, як продукту виробництва, належить до видів господарської діяльності теплопостачальної організації. Водночас, законодавець не забороняє здійснення зазначених видів господарської діяльності (як виробництва, так і постачання теплової енергії) одним суб`єктом господарювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів.
Отже, правовідносини гарантованого постачальника природного газу, яким є позивач, та теплопостачальної організації, яка використовує природний газ у цілях виробництва теплової енергії яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) опосередковуються шляхом укладення договорів постачання природного газу на засадах строковості, оплатності та цільового використання поставленого ресурсу.
Порядок розрахунків за теплову енергію для виробництва якої використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником, визначено ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання". Водночас, при розгляді спорів щодо розрахунків споживачів природного газу, використаного у виробництві теплової енергії, із гарантованими постачальниками відповідно до договорів постачання природного газу, необхідно враховувати, що положення ст. 19-1 цього Закону поширюються на правовідносини, що виникають під час розрахунків між споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями на підставі договорів на постачання теплової енергії, а також між теплопостачальними організаціями та теплогенеруючими організаціями (у разі якщо виробництво та постачання теплової енергії здійснюються різними суб`єктами господарювання) у розрахунках за придбану теплову енергію як продукт виробництва для його подальшого продажу споживачам.
Так, ч. 1 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що оплата теплової енергії, для виробництва якої повністю або частково постачається природний газ гарантованим постачальником, здійснюється споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які купують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам,  шляхом перерахування коштів на рахунки із спеціальним режимом використання, які відкривають теплопостачальні та теплогенеруючі організації для зарахування коштів, у тому числі від теплопостачальних організацій, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, в уповноваженому банку.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу  (далі - рахунки із спеціальним режимом використання) -  рахунки теплопостачальної організації, відкриті в уповноваженому банку і призначені для зарахування коштів, що вносяться споживачами теплової енергії та теплопостачальними організаціями, які отримують теплову енергію для її подальшого постачання споживачам, для виробництва якої повністю або частково використовується природний газ, що постачається гарантованим постачальником.
Положеннями ч. 3 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" визначено обов`язковою умовою договору на постачання теплової енергії, укладеного між теплопостачальною організацією та споживачем теплової енергії,  зазначення про оплату споживачем теплової енергії шляхом перерахування коштів на рахунок із спеціальним режимом використання.
Отже, законодавцем передбачено спеціальну процедуру розрахунку за спожиту теплову енергію, вироблену із природного газу як ресурсу, поставленого гарантованим постачальником, шляхом зарахування коштів споживачів та теплопостачальних організацій, які купують теплову енергію у теплогенеруючих організацій для її подальшого постачання споживачам, на рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті теплопостачальними організаціями (для зарахування коштів споживачів теплової енергії) та теплогенеруючими організаціями (для зарахування коштів теплопостачальних організацій за придбану теплову енергію як товар) в уповноваженому банку. Водночас, ч. 1 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" імперативно визначено, що оплата теплової енергії шляхом перерахування коштів на інші рахунки забороняється. Зазначена норма поширюється на споживачів, які сплачують за поставлену їм теплову енергію теплопостачальними організаціями, а також на теплопостачальні організації під час розрахунків за придбану теплову енергію у теплогенеруючих організацій.
Частиною 4, 5 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що кошти, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з порядком розподілу коштів, затвердженим Кабінетом Міністрів України, виключно на рахунок: гарантованого постачальника; теплогенеруючої організації; теплопостачальної організації; теплотранспортуючої організації. Цим порядком також визначається  механізм перерахування коштів такими організаціями для проведення розрахунків з гарантованим постачальником за весь обсяг спожитого природного газу.
Отже, стаття 19-1 Закону України "Про теплопостачання" не визначає порядку здійснення розрахунків теплогенеруючих та теплопостачальних організацій з гарантованим постачальником за обсяг спожитого ними природного газу, не містить норм щодо обмеження принципу свободи договору при встановлені сторонами у договорі постачання порядку та умов проведення розрахунків за поставлений природний газ. Водночас, у частинах четвертій та п`ятій  статті 19-1 цього Закону  міститься відсильна норма до порядку розподілу коштів, які надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Так, на виконання вимог ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 18.06.2014 № 217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки" (далі - Порядок № 217).
Пунктом 1 Порядку № 217 передбачено, що цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки.
Отже, в силу ч. 4, 5 ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання", Порядок № 217 є спеціальним підзаконним нормативно-правовим актом, що визначає правовідносини між уповноваженим банком, який обслуговує поточні рахунки із спеціальним режимом використання, які відкрито відповідно до цієї постанови, постачальником природного газу для цілей виробництва теплової енергії, теплогенеруючими і теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії, а саме передбачає обов`язковим відкриття теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання гарячої води, з подальшим інформуванням уповноваженим банком НКРЕКП про переліки спеціальних рахунків таких організацій для розрахунків із гарантованим постачальником природного газу (п. 3, 4, 5, 6 Порядку № 217); визначає порядок внесення споживачами, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, вартості спожитих послуг на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів, а також процедуру перерахування уповноваженим банком грошових коштів споживачів згідно з реєстром нормативів, затверджених НКРЕКП, у частині вартості природного газу на рахунок постачальника природного газу із спеціальними обов`язками (п. 8, 9, 14 Порядку № 217).
Положеннями Порядку № 217 визначено алгоритм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки теплогенеруючих та теплопостачальних організацій зі спеціальним режимом використання для проведення уповноваженим банком розрахунків відповідно до затверджених НКРЕКП нормативів з гарантованим постачальником природного газу як ресурсу для виробництва теплової енергії.
Разом з тим, Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації, як споживача, в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19.
Аналіз приписів ст. 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку № 217, дозволяє дійти висновку, що Порядком № 217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником.
Водночас, положення Порядку № 217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності.
Визначений Порядком № 217 (п. 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу.
Отже, положення Порядку № 217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача - споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (п. 8.2. договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат.
Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями ст. 78, 265 Господарського кодексу України щодо здійснення відповідачем господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу ст. 42 Господарського кодексу України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).
Аналогічна позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі                      № 903/918/19.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що Порядок № 217 не стосується договірних зобов`язань гарантованого постачальника природного газу та теплопостачальної організації в частині порядку та строків розрахунків за договором постачання та не змінює строків розрахунків за поставку природного газу, які було погоджено сторонами у договорі, а тому висновки суду першої інстанції, що відповідач не позбавлений можливості впливати на повноту та своєчасність розрахунків є обґрунтованим.
Вказані вище обставини спростовують твердження скаржника, що відповідач фактично усунений від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд.
Як убачається з матеріалів справи на виконання умов Договору постачальником було поставлено споживачу природний газ у жовтні 2016 - березні 2017 позивач здійснював поставки відповідачу природного газу, що підтверджується актами приймання - передачі, які в порядку пунктів 3.4, 6.1 Договору є підставою для остаточних розрахунків між сторонами, всього на суму 54  236  271,56 грн, а саме: акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 4 411  915,15 грн, акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2016 на суму 9 499  836,60 грн, акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2016 на суму 11 402 676,60 грн, акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 на суму 11  309 278,73 грн, акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 на суму 10 051  500,19 грн, акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 на суму 7 561 064,29 грн.
Колегією суддів апеляційного господарського суду встановлено, що відповідачем несвоєчасно було оплачено поставлений АТ "НАК "Нафтогаз України" природний газ, у зв`язку із чим відповідач порушив п. 6.1 Договору, а відтак, зобов`язаний сплатити позивачу пеню та 3% річних. 
Стосовно нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Частиною 1 ст. ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як вже зазначалось, пунктами 8.1 та 8.2 Договору передбачено відповідальність у разі прострочення споживачем оплати за природний газ.
Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено статтею 3 зазначеного Закону.
Крім того відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Виходячи із положень зазначених норм наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем нарахована пеня в розмірі 1    077    066,42 грн  та 154    402,13 грн  3% річних за період з 26.11.2016 по 27.09.2017 та 444  701,45 грн інфляційних втрат за період з 01.01.2017 по 30.09.2017 (з урахуванням поданої позивач заяви про зменшення позовних вимог) по кожному актові окремо. 
Оскільки судом першої інстанції було встановлено, що відповідач погасив   заборгованість за зобов`язаннями за жовтень 2016 (сплачено відповідачем частково 28.11.2016, 29.11.2016, 30.11.2016) до набрання чинності       Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII     (тобто до 30.11.2016), отже, пеня в розмірі 6 451,97 грн та 3% річних у розмірі  921,71 грн, що нараховані позивачем за порушення відповідачем зобов`язань з оплати придбаного газу за жовтень 2016 року не нараховуються.
Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок пені та 3% річних, який був здійснений судом першої інстанції вважає його вірним та таким, що відповідає вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань"  та умовам договору.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1    070    614,45 грн пені та 153    480,42 грн 3% річних. 
Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат в сумі 444    701,45 грн за період з 01.01.2017 по 30.09.2017, судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача розмір інфляційних втрат відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача штрафних санкцій (інфляційні втрати) є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених  відповідачем в апеляційній скарзі
Аргументи скаржника про те, що постановою  Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №    217 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу", яким визначено спеціальний режим проведення розрахунків з постачальником природного газу, судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на те, що вказаним Порядком встановлено конкретний механізм розподілу коштів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання, та який не впливає на договірні зобов`язання сторін у частині порядку та строків розрахунків за надані послуги, а отже і не звільняє від відповідальності щодо порушення грошового зобов`язання.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі № 911/1038/20 (в оскаржуваній відповідачем частині), та, відповідно, апеляційна скарга ПрАТ "Енергія" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат
Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.
Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариство "Енергія" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 18.11.2020 у справі № 911/1038/20 залишити без змін.
3. Справу  № 911/1038/20 повернути до Господарського суду Київської області.
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений та підписаний - 08.04.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.І. Разіна 

Судді                                                                                В.В. Куксов

                                                                                К.В. Тарасенко