ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р. 	Справа № 520/3193/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., м. Харків, повний текст складено 15.04.20  по справі №520/3193/2020
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач), в якому просив суд:
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.02.2020 року №169319;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок (збільшення) пенсії позивачу, відповідно до ч.2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (шляхом розрахунку відповідно до п.1 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») на 1 процент заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75 процентів цього заробітку, починаючи з 01.02.2020 року і в подальшому, виплатити недоотриманий розмір пенсії, починаючи з вказаної дати.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року у справі №520/3193/2020 та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскільки йому пенсія призначена у 2016 році, тому зміни, внесені до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ Законом № 2148-VIII, які набули чинності з 11.10.2017, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Закон № 2148-VIII не має зворотної дії в часі. Крім того, позивач зазначає, що зміни до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ стосуються лише порядку обчислення фактичного середньомісячного заробітку для пенсії та не можуть бути перешкодою для перерахунку пенсії у зв`язку із понаднормовим страховим стажем. Крім того, позивач посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 560/675/17.
Відповідачем надано до Другого апеляційного адміністативного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому посить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 року у справі №520/3193/2020 – без змін.
До Другого апеляційного адміністативного суду 12.04.2021 надійшло клопотання від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропущенням позивачем строку звернення з позовом до суду.
В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначає, що спір виник з приводу нездійснення перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року, відповідно до ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, відповідач посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19.
Колегія суддів, розглянувши вказане клопотання, дійшла висновку про його необґрунтованість, оскільки позивач звернувся до суду 10.03.2020 року, з вимогою про перерахунок пенсії починаючи з 01.02.2020 року і в подальшому виплатити недоотриманий розмір пенсії, починаючи з вказаної дати.
Слід зазначити, що у випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде способом реалізації права на судовий захист.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень від особи заяви, до якої додано пакет необхідних документів. Відлік строків для звернення до суду  розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.
Відповідно до статті 122 КАС України  позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Окрім того, посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки висновки у вказаному рішенні  викладені за інших обставин.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 30.08.2012 року.
Відповідно до копії посвідчення серії НОМЕР_2 від 25.12.1992 року, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорія 2.
З 2012 року позивач перебував на обліку в Зміївському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію як особа, віднесена до 2-ї категорії громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи.
Позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Розмір пенсії за віком позивачу визначено за новою формулою відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
11.02.2020 року позивач звернувся до відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області з заявою встановленого зразку, про збільшення (перерахунок) розміру пенсії відповідно до пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на 1 процент заробітку, який був розрахований при визначенні розміру пенсії, за кожний рік роботи понад 20 років стажу, але не вище 75 процентів цього заробітку шляхом розрахунку відповідно до п.1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням від 18.02.2020 року №169319 відділу з питань призначення та перерахунків пенсій №6 управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Харківській області позивачу відмовлено у задоволенні заяви від 11.02.2020 року з огляду на те, що ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначає особливі норми та умови пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи і яким пенсія виплачується відповідно до цього Закону. Оскільки позивач отримує пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», її перерахунок може проводитися за правилами цього Закону, а положення ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в даному випадку застосуванню не підлягають.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.02.2020 року №169319, оскільки правове регулювання спірних правовідносин змінилось, і у зв`язку зі змінами Закон № 796-ХІІ пов`язує право особи на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений частиною 2 ст. 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною 2 ст. 27 Закону № 1058-IV. З огляду на те, що позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини 2 ст.27 Закону № 1058-IV, а залишився на пенсії за віком на умовах ч.1 ст.27 Закону №1058-IV, то відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин правомірно відмовив позивачу у проведенні перерахунку, передбаченого ч. 2 ст.56 Закону №796-ХІІ.
Колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).
Частиною 2 ст. 56 Закону   №796-ХІІ (в редакції чинній до 11.10.2017) визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.
Законом №2148-VIII від 03.10.2017 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набув чинності з 11.10.2017, до частини 2 статті 56 Закону №796-ХІІ внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частиною 2 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV) встановлено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. Вказана норма передбачає можливість обчислення пенсії за «двоскладовою» формулою: за період страхового стажу, набутого після набрання чинності Законом № 1058-IV, пенсія обчислюється з урахуванням заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, та коефіцієнту страхового стажу застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 25 цього Закону; за період до набрання чинності цим Законом - за нормами раніше діючого законодавства.
Раніше діючим законодавством слід вважати Закон України «Про пенсійне забезпечення», яким саме передбачено визначення пенсії у відсотках до заробітку, що кореспондує з  частиною 2 статті 56 Закону № 796-ХІІ, що встановлює для осіб, які виявили бажання отримувати пенсію  за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності Законом № 1058-IV  та є учасниками ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, можливість отримання додаткової пільги  у виді підвищення понаднормативного стажу при призначенні (перерахунку) пенсії  у відсотках від заробітку.
Таким чином, правове регулювання спірних правовідносин змінилось шляхом усунення в законі колізійних норм в частині обчислення пенсії у відсотках до заробітку, і у зв`язку зі змінами Закон №796-ХІІ пов`язує право особи на збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений частиною 2 ст. 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною 2 ст.27 Закону № 1058-IV.
Враховуючи викладене, оскільки позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини 2 ст.27 Закону №1058-IV, а залишився на пенсії за віком на умовах ч.1 ст.27 Закону №1058-IV, то відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин правомірно відмовив позивачу у проведенні перерахунку, передбаченого ч.2 ст.56 Закону № 796-ХІІ.
Аналогічна правова позиція виклвдена Верховним Судом України у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі справа № 809/627/18.
Стосовно доводів  апеляційної скарги про те, що позивачу пенсія призначена в 2012 році, а тому зміни, внесені до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ Законом №2148-VIII, які набули чинності з 11.10.2017, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Закон № 2148-VIII не має зворотної дії в часі, то колегія суддів зазначає наступне.
Зміни, внесені до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ Законом № 2148-VIII, які набули чинності з 11.10.2017, на момент виникнення спірних правовідносин не були визнані неконституційними Конституційним Судом України. Понад те, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 цей Суд вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
В Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Отже,  з 11 жовтня 2017 року у зв`язку з набранням чинності Законом № 2148-VIII, яким по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням осіб, які мають право на пільгову пенсію за нормами Закону №796-ХІІ, такі пенсії підлягають перерахунку виключно у випадку обчислення пенсії за "двоскладовою" формулою за нормами ч. 2 ст. 27 Закону №1058-IV.
Посилання позивача на судові рішення судів апеляційної інстанції колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно положень ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права мають враховуватись виключно висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Посилання позивача в своїй апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду у постанові від 10.08.2020 у справі № 339/8/17, є помилковим, оскільки наведеним рішенням надано аналіз правовідносинам, які виникли до внесення змін Законом № 2148-VIII. Так, у вказаній справі позивач із заявою про обрання умов пенсійного забезпечення згідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також про перерахунок пенсії, позивач звернувся до пенсійного органу 02.12.2016, тобто до дня набрання чинності Законом № 2148-VIII.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог. 
Відповідно до  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а отже підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2020 по справі № 520/3193/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	О.М. Мінаєва 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.М. Макаренко    З.О. Кононенко