П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/1951/20	

Категорія:106030000          Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.
          Час і місце ухвалення: 10:59, м. Херсон
          Дата складання повного тексту: 15.03.2021 р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Служби безпеки України (далі – УСБУ) в Херсонській області про:
-          визнання протиправною бездіяльність УСБУ в Херсонській області щодо нездійснення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні в частині грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 21 липня 1994 року по 05 лютого 2020 року у належному розмірі; 
-          стягнення з УСБУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно за період з 21 липня 1994 року по 05 лютого 2020 року у сумі 331 721,20 (триста тридцять одну тисячу сімсот двадцять одну гривну двадцять копійок);
-          визнання протиправною бездіяльність УСБУ в Херсонській області щодо нездійснення ОСОБА_1 кінцевого розрахунку при звільненні в частині грошової компенсації вартості норм харчування за період з 21 липня 1994 року по 05 лютого 2020 року у належному розмірі; 
-          стягнення з УСБУ в Херсонській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі вартості норм харчування за період з 21 липня 1994 року по 05 лютого 2020 року роки у сумі 981 961,20 (дев`ятсот вісімдесят одна тисяча дев`ятсот шістдесят одна гривня 20 копійок).
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до УСБУ в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та продовольче забезпечення – залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги:
-          грошова компенсація вартості за неотримане речове майно та неотримане продовольче забезпечення при звільненні є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому, відповідно до ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується;
-          посилання у оскаржуваній ухвалі на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (суддя-доповідач - Шевцова Н.В., судді Кашпур О.В., Смокович М.І.) викладену у постанові від 09 липня 2020 року у справі №240/11529/19 (адміністративне провадження №К/9901/12598/20) є невірним, оскільки висновок про необхідність застосування у спірних правовідносинах строку звернення до адміністративного суду, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України, у постанові Верховного Суду не міститься;
-          крім того, в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі від 28 липня 2020 року судом встановлено, що позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст.ст. 160, 161 КАС України, та подана з дотриманням правил підсудності особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність. 
Відзиву на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходило.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
17 січня 2020 року позивач звернувся до начальника УСБУ в Херсонській області з рапортом за №71/22/68-353 про виплату компенсації за неотримане речове майно за період проходження служби з 1994 року по день виключення зі списків особового складу (реєстр. №71/22/68-35 від 17 січня 2020 року).
Крім того, 17 січня 2020 року позивач звернувся до начальника УСБУ в Херсонській області з рапортом про виплату йому компенсації замість норм харчування за період з 1994 року по день виключення його зі списків особового складу Управління, (реєстр. №71/22/68-353).
04 лютого 2020 року ОСОБА_1 ознайомлено з рапортом помічника начальника Управління (з господарської діяльності) - начальника відділу УСБУ в Херсонській області від 03 лютого 2020 року, адресованого начальнику УСБУ в Херсонській області, згідно якому на даний час відсутні правові підстави для здійснення грошової компенсації замість норм харчування підполковнику ОСОБА_1 за період з 1994 року по 2020 рік.
Про розмір нарахованої компенсації за не отримане речове майно ОСОБА_1 дізнався 13 лютого 2020 року, коли відповідні грошові кошти були виплачені на його картковий рахунок.
Вважаючи, що відповідач неправомірно не здійснив виплату компенсації за неотримане речове забезпечення за весь період проходження служби у повному обсязі, а також не здійснив виплату компенсації замість не отриманого продовольчого забезпечення за весь період проходження служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що 04 лютого 2020 року позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів в частині не виплати грошової компенсації по продовольчому забезпеченню та 12 лютого 2020 року дізнався про порушення своїх прав та інтересів в частині не виплати у повному обсязі грошової компенсації за речове майно. Натомість, даний позов надійшов до суду через систему "Електронний суд" 23 липня 2020 року, а отже поза межами місячного строку, встановленого нормами ч.5 ст. 122 КАС України. З огляду на вказане суд першої інстанції вважав помилковими позиції позивача та його представника щодо застосування до вказаних спірних правовідносин 6-місячного строку звернення до суду, а також позицію представника відповідача щодо застосування до вказаних спірних правовідносин 3-місячного строку звернення до суду.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що у даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 до УСБУ в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно та продовольче забезпечення підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, п.17 ч.1 ст. 4, ст.ст. 6-12, 77, 122 КАС України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Згідно п.2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до п.17 ч.1 ст. 4 КАС України публічною службою є, зокрема, служба в лавах СБУ.
За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у ч.2 ст. 122 цього Кодексу.
Колегія суддів, зазначає, що специфічний характер правовідносин у категорії спорів, у яких на публічно-правовий характер спору накладається майновий аспект, змушує брати до уваги ці особливості при визначенні того, які норми визначають строки звернення до суду для цих справ.
Колегія суддів вважає, що для правильного вирішення спірного питання необхідно застосувати правову позицію сформовану судовою палатою з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду прийнято у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19.
Так, судовою палатою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду вирішувалось питанням наявності чи відсутності підстав для застосування ст.ст. 116, 117 КЗпП України у разі невиплати (несвоєчасної виплати) військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Для вирішення вказаного правового питання Верховний Суд у наведеній постанові визначив правову природу такої компенсації та строки її виплати.
Судова палата, проаналізувавши наведені законодавчі приписи та висновки Конституційного Суду України і Верховного Суду, дійшла до такого.
Зі змісту положень Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232, висновується, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме п.3 ч.1 ст. 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.
Крім того, колегія суддів зазначає, що речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.
Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, судова палата вважала, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
Як уже зазначено, ст. 116 КЗпП України оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а ст. 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.
Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні ст. 116 КЗпП України.
Крім того, колегія суддів вважає необхідним анкетувати увагу на правовому висновку, якого дійшов Верховний Суд у постанові від 26 травня 2021 року у справі № 380/5093/20, а саме – з урахуванням висновку викладеному у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений ч.5 ст. 122 КАС України.
Строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у ст. 122 КАС України і ч.5 цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо ч.2 цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців, а відтак відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах ч.2 ст. 122 КАС України.
Таким чином, з урахуванням вищевикладених правових позицій Верховного Суду, колегія суддів констатує, що для правильного визначення строку звернення позивача до адміністративного суду належить застосовувати правила ч.5 ст. 122 КАС України (місячний строк).
Відповідно, доводи апелянта про те, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно та неотримане продовольче забезпечення при звільненні є складовою грошового забезпечення військовослужбовця, а тому, згідно ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду не застосовується є хибною та такою, що не відповідає вимогам процесуального закону та судовій практиці Верховного Суду. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що даний позов ОСОБА_1 надійшов до суду поза межами місячного строку, встановленого нормами ч.5 ст. 122 КАС України та підлягає залишенню без розгляду.
Щодо посилання апелянта на те, що суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі встановив, що позов відповідав вимогам встановленим ст.ст. 160, 161 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ч.4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Тобто, повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції діяв відповідно до положень ч.4 ст. 123 КАС України.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ч.ч.2, 3 ст. 312, ст. 316, ст.ст. 321, 322, 325, ч.2 ст. 328, ст. 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 червня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.