Дата документу 01.06.2021 Справа № 335/7000/20

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
01 червня 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/7000/20
Провадження №22-ц/807/2176/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Подліянової Г.С.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року, повний текст якого складено на 05 квітня 2021 року, в складі судді Геєць Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа – Служба у справах дітей Вознесенівського району Запорізької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком), визначення порядку участі у виховані онука (правнука),
В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа – Служба у справах дітей Вознесенівського району Запорізької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком), визначення порядку участі у виховані онука (правнука).
В обґрунтування позовних вимог зазначили, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача ОСОБА_1 та онуком позивача ОСОБА_2 , перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 
ІНФОРМАЦІЯ_2 в подружжя народився син – ОСОБА_5 . 
Таким чином, ОСОБА_5 є онуком позивача ОСОБА_1 та правнуком позивача ОСОБА_2 .
З моменту народження ОСОБА_5 позивачі завжди піклувалися про нього, проводили з ним час, активно брали участь у його вихованні. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_4 вони продовжували брати активну участь у вихованні дитини. 
Однак, з 10.03.2020 мати дитини ОСОБА_4 почала чинити перешкоди позивачам в можливості спілкування з онуком (правнуком). Останній раз бачили онука/правнука ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Посилаючись на вимоги ст.ст. 257, 263 СК України позивачі просять суд зобов`язати ОСОБА_4 не чинити позивачам перешкоди у спілкуванні з онуком/правнуком, визначити спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, наступним чином: систематичні побачення щотижня – у середу з 18-00 год. до 21.00 год.; у неділю з 15-00 год. до 18-00 год. та спільний відпочинок протягом 14 днів на рік з правом виїзду до інших міст України за попереднім узгодженням з матір`ю дитини, щодо вибору місця відпочинку.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року позов задоволено частково.
Встановлено спосіб участі дідуся ОСОБА_1 та прабабусі ОСОБА_2 у спілкуванні та виховані онука (правнука) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом визначення часу зустрічі дідуся та прабабусі з дитиною: щосереди з 17-00 до 20-00 години у присутності матері ОСОБА_4 .
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду змінити шляхом: зобов`язання ОСОБА_4 не чинити позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 перешкоди в участі у вихованні та спілкуванні з онуком (правнуком) малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнання способу участі дідуся ОСОБА_6 та прабабусі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини наступним чином: щосереди з 17.00 до 20.00 год. та щоп`ятниці з 17.00 до 20.00 год. без присутності матері ОСОБА_4 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за встановленим судом графіком спілкування дідуся та прабабусі з онуком (правнуком) часу спілкування недостатньо, щоб налагодити контакт з дитиною. В резолютивній частині рішення судом не викладено свого висновку щодо задоволення чи відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачам в участі та спілкуванні ОСОБА_5 .

Від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. 

У відзиві зазначає, що у рішенні суду вказано, що доказів вжиття дідусем та прабабусею заходів для зустрічей із дитиною, як за її місцем проживання, так і у дитячих навчальних закладах, матеріали справи не містять, що виключає наявні перешкоди та задоволення позовної вимоги, що було зазначено судом при частковому задоволенні позовних вимог. Наголошує, що вона жодним чином не перешкоджала спілкуванню позивачам з дитиною, але вони не проявляли бажання та не здійснювали для спілкування жодної дії.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачам у спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , виходив із необґрунтованість цієї вимоги.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині визначення способу участі у вихованні дитини, суд виходив із розумного балансу інтересів між сторонами та дитиною, яка є малолітньою.

Колегія судів не повністю може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином позивача ОСОБА_1 та онуком позивача ОСОБА_2 (а.с. 6-7), перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 
ІНФОРМАЦІЯ_2 в подружжя народився син – ОСОБА_5 (а.с. 8). 
Отже, ОСОБА_5 є онуком позивача ОСОБА_1 та правнуком позивача ОСОБА_2 .
Малолітня дитина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає разом з матір`ю ОСОБА_4 . Батько дитини – ОСОБА_4 мешкає окремо.
Відповідач ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 .

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі Neulinger and Shuruk v. Switzerland, п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі Mamchur v. Ukraine, п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року "M.S. v. Ukraine", п. 77).

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі "Kruskic v. Croatia" від 25 листопада 2014 року, § 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність" (Рішення ЄСПЛ "Bogonosovy v. Russia" від 05 березня 2019 року, § 82).

Згідно зі статтею 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.

У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що дід та прабаба мають право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Разом із тим положеннями частини п`ятої статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, при розгляді позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з онуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та його участь у судовому засіданні.

При цьому, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.6 ст. 19 СК України).

23.12.2020 районною адміністрацією по Вознесенівському району Запорізької міської ради надано висновок про визначення порядку участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 (а.с. 108-109), з якого вбачається, що відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради здійсненні обстеження умов проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за підсумками обстежень встановлено, що як у ОСОБА_1 так і у ОСОБА_2 створені належні умови для спілкування з онуком/правнуком.
З ОСОБА_4 проведено телефонну бесіду з приводу вищевказаного питання, вона надала свої письмові пояснення, в яких зазначила, що виступає категорично проти спілкування дитини з дідом та прабабою, через короновірусну інфекцію, як форс-мажорну обставину та наявний конфлікт між нею та позивачами. Зазначила, що ОСОБА_8 зовсім не бажає бачитися з дідом та прабабою, має щільний графік дня. Повідомила, що кожні вихідні вона з дитиною перебуває за межами міста.
Також з висновку, встановлено, що питання визначення порядку участі позивачів у вихованні дитини розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради 17.12.2020 року в режимі відеоконференції. Під час засідання заслухана думка ОСОБА_1 щодо вищевказаного питання, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не змогли взяти участь у онлайн-засіданні.
Районною адміністрацією, як органом опіки та піклування, визначено наступний графік участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема: щосереди з 17-00 год. до 20-00 год., щоп`ятниці з 17-00 год. до 20-00 год.

Апеляційний суд, дослідивши вищевказаний висновок органу опіки та піклування, вважає, що суд першої інстанції правильно не погодився із визначеним у ньому графіку побачень, оскільки в ньому не враховано вік дитини та її потреби, а також можливість дитини займатись звичним життям.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції способом участі позивачів у спілкуванні з малолітнім онуком (правнуком), та вважає, що він відповідає як інтересам дитини, так і інтересам позивачів, а також є достатнім для забезпечення участі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вихованні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ураховуючи, що графік побачень, який просить встановити ОСОБА_1 з онуком в апеляційній скарзі, відповідає графіку, запронованому органом опіки та піклування, колегія суддів вважає його неприйнятним, оскільки судом першої інстанції йому надана належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги стосуються переоцінки доказів, необхідності встановлення більш зручного для позивачів способу участі діда та прабаби у спілкуванні з дитиною, у той час як суд, ухвалюючи рішення, врахував всі доводи учасників справи й виходив, у першу чергу, з інтересів дитини.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що присутність матері під час спілкування позивачів з дитиною унеможливить налагодженню з нею контакту, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що присутність матері буде негативно впливати. Крім того, судом враховано малолітній вік дитини, а також те, що сторонами не заперечувалось, що дитина тривалий час не бачилась з позивачами.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в частині визначення способу участі у вихованні дитини та визначив періодичність, порядок та тривалість такої участі та спілкуванні з врахуванням віку дитини за участю її матері - відповідачки у справі, дотримавшись розумного балансу інтересів між сторонами та дитиною.

Апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи в частині визначення способу участі позивачів у вихованні дитини були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставами для його скасування.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в резолютивній частині рішення судом не викладено свого висновку щодо задоволення чи відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачам в участі та спілкуванні ОСОБА_5 , вважає безпідставним, оскільки в оскаржуваному рішенні зазначено, що в задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні у вищевказаній частині позову, зазначив, що доказів вжиття дідусем та прабабусею заходів для зустрічей із дитиною матеріали справи не містять, проте, в той же час, визначаючи спосіб участі позивачів у вихованні онука (правнука), суд виходив із того, що між сторонами у справі склалися неприязні стосунки та наявності перешкод у вільному спілкуванні. 

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що саме по собі подання позову про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком), визначення порядку участі у виховані онука (правнука) та заперечення відповідача про його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод. 
Крім того у висновку органу опіки та піклування зазначено, що ОСОБА_4 категорично виступає проти спілкування дитини з дідом та прабабою, через корона вірусну інфекцію як форс-мажорну обставину та наявний конфлікт між сторонами.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову у вищевказані частині.

Ураховуючи, що права позивачів, які закріплені у ст. 257, 259 СК України не можуть бути обмеженні чи залежними від вирішенням конфлікту між сторонами, враховуючи, що право дитини на сімейне виховання включає спілкування з дідом та прабабою, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати їм спілкуватися з дитиною, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити позивачам перешкоди у спілкуванні з онуком/правнуком підлягають задоволенню.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком) з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог в цій частині; в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

       Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 630, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
       Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2021 року в частині вирішення позовних про усунення перешкод у спілкуванні з онуком (правнуком) скасувати та прийняти в цій частині постанову наступного змісту:
       Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у спілкуванні з онуком (правнуком) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 630, 60 грн. (шістсот тридцять гривень 60 копійок).
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 03 червня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

Г.С. Подляінова