Ухвала
іменем України 
29 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 164/1646/19
провадження № 51-2141ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 25 березня 2021 року,
встановив:
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вищевказане судове рішення.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року клопотання засудженого ОСОБА_5 про зарахування судом строку попереднього ув`язнення в строк відбування покарання задоволено частково, зараховано засудженому ОСОБА_5 в строк відбування покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України строк попереднього ув`язнення з 12 серпня 2016 року по 14 серпня 2016 року, з 12 червня 2019 року по 26 липня 2019 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 25 березня 2021 року апеляційну скаргу засудженого на вищевказану ухвалу районного суду задоволено частково, ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 03 жовтня 2019 року змінено. На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення за період з 04 липня 2018 року до 17 травня 2019 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах. 
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
Відповідно до вимог ст. 424 КПК, у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки та ухвали про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в  апеляційному порядку, а також судові рішення суду апеляційної інстанції, постановлені щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції. Ухвали суду першої інстанції після їх перегляду 
в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Зі змісту ст. 129 Конституції України в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою вбачається, що однією із основних засад судочинства є обов`язкове забезпечення права на апеляційний перегляд справи, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.
Отже, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті 
у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету – ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою.
Така позиція суду узгоджується з правовим висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 березня 2019 року (справа № 756/9514/15-к).
Як убачається зі змісту касаційної скарги та копії оскарженого судового рішення, воно стосується питань про зарахування засудженому строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, тобто питань, передбачених Розділом VIII КПК «Виконання судових рішень», порядок розгляду яких регламентується відповідно до положень статей 537, 539 КПК.
Частиною 6 ст. 539 КПК встановлено, що за наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Однак касаційне оскарження такої ухвали цією нормою закону не передбачено.
 Крім того, такі ухвали не є ухвалами суду першої інстанції після їх перегляду 
в апеляційному порядку, у розумінні ч. 2 ст. 424 КПК, оскільки вони не  охоплюються поняттям «судове провадження», визначення якого дано в п. 24 ч.  1 ст.  З цього Кодексу.
Отже, системний аналіз вищезазначених норм КПК вказує на те, що у касаційному порядку не можуть бути оскаржені судові рішення, винесені в порядку, передбаченому Розділом VIII КПК.
Таким чином, беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано на судове рішення, яке 
не підлягає оскарженню в касаційному порядку, колегія суддів вважає за  необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 25 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                     ОСОБА_3