ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Справа № 639/1552/20                                                Головуючий І інстанції – Макаров В.О.
Провадження № 33/818/52/21                                        Суддя доповідач – Шабельніков С.К.
Категорія: ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП 

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
/ по справі про адміністративне правопорушення /

09 червня 2021 року 
суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К.
за участю секретаря                        - Вакула Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року у справі про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративні стягнення:
- за ст.124 КУпАП – 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн.;
- за ч.1 ст.130 КУпАП – 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Відповідно до ст. 36 КУпАП остаточно накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа скоєних, у виді штрафу на користь держави у розмірі 10200 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.

В апеляційній скарзі захисник Чорноус В.В. просить судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що допитані в судовому засіданні свідки не змогли підтвердити, що він перебував за кермом транспортного засобу в момент його руху у стані алкогольного сп`яніння. Показання свідка ОСОБА_3 , що зазначені у протоколі, є недостовірними, оскільки були надиктовані працівниками поліції і не відповідають дійсності. 
Вказує, що наданий працівниками поліції відеозапис містить лише запис сплячого чоловіка в автомобілі та зазначене відео є недопустимим та належним доказом підтвердження відомостей зазначених в протоколах про адміністративне правопорушення.
В судове засідання апеляційного суду для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 та його захисник – адвокат Коротун В.І., будучи належним чином повідомленими не з`явились в судове засідання. На їх адресу направлялись судові повістки, зокрема зі зворотнього повідомлення, яке повернулось до суду вбачається, що ОСОБА_1 отримав судову повістку 14.05.2021 року, а захисник ОСОБА_4 отримав 12.05.2021 року для явки в судове засідання призначене на 09.06.2021 року. (а.с. 67-68). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Таким чином, було з`ясовано, що ОСОБА_1 було достовірно відомо про час та місце апеляційного розгляду справи, а тому, суд вважає можливим розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 та його захисника Коротуна В.І., які не з`явилися без поважних причин та не повідомили суд щодо підстав свого неприбуття.
Відповідно до ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.

       Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 

Переглядаючи оскаржувану постанову в межах доводів поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху України, передбачених п.п. 12.1, 2.9 «а».

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Пункт 1.3 ПДР України передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно з п.12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
       Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апелянтом в його апеляційній скарзі не наведено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості у скоєнні правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП. 

Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. 
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Інструкції, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом або лікарем закладу охорони здоров`я (пункт 6 розділу І Інструкції). 
Відповідно до пункту 7 розділу ІІ Інструкції, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду (пункт 10 розділу ІІ Інструкції).
       Переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.

       Визнаючи ОСОБА_1  винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: відомості протоколів про адміністративні правопорушення, відомостями схеми місця ДТП, відомостями письмових пояснень свідків, які вони підтвердили у суді, письмовими поясненнями свідка ОСОБА_5 , відеозаписом від 05.03.2020 року, результатом алкотестера.

Відомостями, що є наявними у справі встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 198866 від 05.03.2020 року 05 березня 2020 року о 20 годині 30 хвилин по. Горнинська, 11-А в м. Харкові водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем IKCO SAMAND, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 371109 05 березня 2020 року о 20 годині 30 хвилин по. Горнинська, 11-А в м. Харкові водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом – автомобілем IKCO SAMAND, д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Огляд на стан алкогольного сп`яніння водій ОСОБА_1 в присутності свідків пройшов за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест ARВН-6810, за результатами якого встановлено, що вміст алкоголю у видихаємому повітрі складає 2.88%. Від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, водій відмовився у присутності двох свідків.

Вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, крім протоколів про адміністративне правопорушення, підтверджується:
- схемою місця ДТП (а.с.4);
- письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 , який вийшов з дому та звук, характерний для ДТП та поясненнями свідка ОСОБА_3 , які були надані ним в судовому засіданні суду першої інстанції про те, що 5 березня 2020 року він через вікно почув звук, характерний для ДТП, а потім як автомобіль буксує, після чого він вийшов на вулицю, та побачив автомобіль, який знаходився біля електроопори в контакті з нею. Він постукав у вікно автомобіля, але ніхто не вийшов. Тоді свідок викликав поліцію. В подальшому його запросили бути понятим при складенні протоколу та засвідчити стан алкогольного сп`яніння у водія. 
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою до нього. Результат огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 проведеного за допомогою технічного засобу «Drager Alcotest 6810», становив 2,88 ‰ алкоголю у видихаємому повітрі, тобто у 14 разів перевищує допустиму норму 0,2%0 (а.с. 4); 
- письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , які були залучені поліцейськими у якості свідків, при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння (а.с. 9-10); 
- відеозаписом з нагрудних камер поліцейських (а.с. 12);
- відомостями про відсторонення ОСОБА_1 , від керування транспортним засобом, яке здійснено в порядку, передбаченому статтею 265-2, частиною 1 статті 266 КУпАП. Згідно з розпискою ОСОБА_6 , яка зобов`язалась не допускати до керування ОСОБА_1 та доставити його транспортний засіб SAMAND, д.н.з.  НОМЕР_1 за адресою:  АДРЕСА_1  (а.с. 11).

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі – Інструкція 2) особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу. 

ОСОБА_1 таким правом не скористався, письмових пояснень не надав. Заперечень, зауважень щодо порушень поліцейськими законодавства при складанні протоколів, невідповідність внесених до протоколів відомостей, непогодження з проведеним оглядом не заявляв та на відеозаписі не зафіксовано. 
       Поряд з цим, належить взяти до уваги й те, що ці протоколи про адміністративні правопорушення складені уповноваженими державою особами і дії службових осіб, що їх складали, в порядку передбаченому чинним законодавством, ані ОСОБА_1 , ані його захисником – адвокатом Коротуном В.І. не оскаржувалися у визначеному законом порядку, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.        

Відповідно до відомостей відеозапису, який є наявним в матеріалах справи вбачається, що працівники поліції спілкуються із ОСОБА_7 , який перебуває за кермом автомобілю. 

З огляду на це, апеляційний суд ставиться критично до доводів апелянта про те, що за кермом автомобіля перебував свідок ОСОБА_8 та погоджується з висновком суду першої інстанції що ОСОБА_8 є товаришем ОСОБА_1 та ним не було зазначено про такі обставини співробітникам поліції при складенні протоколу

Крім того, показання свідків, які були залучені працівниками поліції та надали письмові пояснення є послідовними, та такими, що не протирічать та доповнюють один одне, а тому заслуговують на увагу. 

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що за кермом автомобіля SAMAND, д.н.з. НОМЕР_1 до скоєння та під час скоєнні дорожньо-транспортної пригоди перебував саме ОСОБА_1 , а доводи про те, що під час ДТП перебував ОСОБА_8 апеляційний суд розцінює як обраний спосіб захисту для уникнення відповідальності.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 

Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.

Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та його розгляду судом першої інстанції, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.

       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п.п. 12.1, 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та притягнуто за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому посилання апелянта на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 

З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.

Керуючись ст. 294 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року, якою ОСОБА_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.

       Постанова є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков