ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" квітня 2021 р.                                                              Справа № 909/1135/19
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
суддів:                                                                      Бонк Т.Б.,                                                                                                                        Матущака О.І.,          
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,
та представників:
від позивача – Чекайло В.М.,
від відповідача – Марчук М.І.,
від третьої особи – Мигович І.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, б/н та б/д
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року (підписане 24.12.2020 року), суддя Малєєва О.В.
у справі № 909/1135/19
за позовом Фінансового управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Спільного українсько-білоруського підприємства «Укрбіл-Авто», м. Івано-Франківськ
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ
про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції позивача
в с т а н о в и в :
15 жовтня 2019 року Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю СУБП «Укрбіл-Авто» про визнання укладеним договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції позивача.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є замовником будівництва та в порушення приписів Закону України     Про регулювання містобудівної діяльності, умов Положення     Про пайову участь замовників будівництва у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста     не виконав свого обов`язку щодо укладення договору про пайову участь. Вважає, що такий обов`язок виник з моменту отримання відповідачем містобудівних умов та обмежень.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.12.2019, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.04.2020, позовні вимоги задоволено повністю. Постановою Верховного Суду від 30.07.2020 рішення та постанову скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Івано-Франківської області. 
Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій Верховним Судом зазначено, що ненастання події прийняття об`єкта в експлуатацію виключає обов`язок замовника укласти договір про пайову участь, відповідно виключає право органу місцевого самоврядування вимагати від замовника укласти цей договір, оскільки відсутній факт порушення права позивача. Посилається на відповідний висновок ВС при вирішенні аналогічних справ.
При новому розгляді справи, рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2020 року у справі № 909/1135/19 позивачу відмовлено у задоволенні позову, стягнуто судові витрати та стягнуто витрати на правничу допомогу в сумі 5602,35 грн.
Суд у рішенні дійшов висновку, що позивач звернувся до суду передчасно та право останнього не порушене, оскільки станом на момент нового розгляду справи та ухвалення рішення відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста. Відтак, суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена. Судом не взято до уваги приписи Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, оскільки дане Положення не відповідає приписам закону та не може бути взято до уваги відповідно до ч. 7     ст. 11 ГПК України.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фінансове управління виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу задоволити, скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року у справі № 909/1135/19 та прийняти нове рішення, про задоволення позову. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що місцевим господарським судом при прийнятті рішення не взято до уваги постанову Верховного Суду якою були скасовані рішення попередніх інстанцій, та безпідставно не взято до уваги норми права, які виникли на момент спірних відносин, тобто відносин, які були під час дії ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.
Апелянт стверджує, що суд повинен був врахувати Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, яке було прийнято органом місцевого самоврядування та покликається на судову практику 2016-2017 років.
Також апелянт в апеляційній скарзі не погоджується щодо стягнутої судом першої інстанції суми витрат на правничу допомогу, зазначивши, що відповідачем не подано суду жодних обґрунтованих пояснень з урахуванням висновків касаційного господарського суду в постанові від 30.07.2020, крім пояснень викладених у касаційній скарзі по даній справі.
Товариством з обмеженою відповідальністю Спільне українсько-білоруське підприємство «Укрбіл-Авто» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує доводи апеляційної скарги зазначивши, що позивач звернувся до суду з своїми позовними вимогами передчасно, оскільки будівництво не розпочате, заява про початок будівельних робіт не подавалась, проектна документація на будівництво не розроблялась та не погоджувалась, а термін виконання зобов`язання по укладенню договору не настав, а тому відповідач вправі виконати зобов`язання по укладенню договору у будь-який час до моменту здачі об`єкта в експлуатацію, не порушивши при цьому вимог закону. Станом на час розгляду справи в суді докази про прийняття в експлуатацію спірного об`єкта в експлуатацію відсутні.
Також у відзиві відповідач зазначає, що у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідачем очікується понесення додаткових витрат зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити апеляційну скаргу у повному обсязі, скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року у справі № 909/1135/19 та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.
Від третьої особи в судове засідання представник прибув надав пояснення по суті спору, доводи апеляційної скарги підтримав.
Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників учасників справи, розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та відзиві, дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14.12.2020 у справі № 909/1135/19 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та не заперечено сторонами у справі, що відповідачу були видані містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва - нового будівництва складів сировини та готової продукції на вул. Височана, 18 у м. Івано-Франківську від 24.07.2019 № 145-31.2.1-01, які затверджені рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 05.06.2019 № 672 та наказом Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради від 24.07.2019 № 77.
Відповідно до вказаних містобудівних умов та обмежень ТОВ     СУБП     «Укрбіл-Авто»     (код ЄДРПОУ 30610045, адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Височана, 18) є замовником будівництва. До вимог архітектурних та інженерних рішень віднесено, зокрема, укладення з Виконавчим комітетом міської ради та Фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.
Вимога до замовника щодо укладення з Виконавчим комітетом та Фінансовим управлінням договору про пайову участь замовників будівництва у створенні інженерно-транспортної інфраструктури міста передбачена також п. 3.3 наказу Управління архітектури, дизайну та містобудівної діяльності Івано-Франківської міської ради від 24.07.2019 № 77.
Фінансове управління 09.10.2019 надіслало ТОВ СУБП     «Укрбіл-Авто»     листа від 08.10.2019 № 407/16.5-15/18в про необхідність укласти договір про пайову участь, до якого додало два примірники проекту договору з додатком - попереднім розрахунком розміру пайової участі, складеним відповідно до примірного договору, передбаченого Положенням про пайову участь учасників замовників будівництва у створенні інженерно-транспортної інфраструктури міста.
Проект договору містить такі умови.
Замовник, що здійснює будівництво складів сировини та готової продукції на вул. Височана, 18 в порядку та на умовах, визначених договором, бере участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська (п. 1.1).
Замовник зобов`язується сплатити пайовий внесок у розмірі та у терміни, визначені договором (п. 2.1).
Попередній розмір пайового внеску складає 1 212 690, 40 грн (п. 3.1).
Замовник сплачує 20 % попереднього розміру пайового внеску у сумі 242 538, 08 грн протягом 30-ти робочих днів з моменту реєстрації договору (п. 3.2).
Розрахунок остаточного розміру пайового внеску здійснюється відповідно до остаточного договору, який оформлюється після затвердження в установленому порядку архітектурно-технічного/технічного паспорту та загальної вартості будівництва (п. 3.4).
Суму остаточного розміру пайового внеску замовник сплачує до прийняття об`єкта в експлуатацію (п 3.5).
Як додаток № 1 до договору наведено розрахунок розміру пайової участі (попередній). Для розрахунку взято показник опосередкованої вартості спорудження 1 кв. м об`єкту будівництва в Івано-Франківській обл.
18.10.2019 відповідач листом № 181019/02 повідомив позивача про відсутність підстав для укладення договору про пайову участь, посилаючись на те, що на даний час він не є замовником будівництва об`єкта, вказаного в проекті договору, оскільки не подавав заяви щодо забудови території, не оформляв дозвільної документації на проведення будівельних робіт, не здійснює будівництва. Товариство звернеться для укладення такого договору при настанні відповідних обставин.
Крім того, відповідачем до справи долучено лист Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю від 08.11.2019 № 13/51-19 яким управління повідомляє відповідача, що на території міста Івано-Франківська відсутні будь-які об`єкти будівництва, де би замовником будівництва виступало ТОВ СУБП     «Укрбіл-Авто» (том І, а.с. 50).
Позивач на лист відповідача надав відповідь від 04.11.2019 № 442/16.5-15/18в, що згідно з ст. 40 Закону України     Про регулювання містобудівної діяльності     замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті зобов`язаний взяти участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Отже, обов`язок укласти договір настає з моменту наміру забудови земельної ділянки. Намір товариства підтверджено отриманням містобудівних умов та обмежень на проектування об`єкта будівництва. Згідно з затвердженим міською радою Положенням, обов`язок замовника будівництва укласти договір про пайову участь з попереднім розрахунком розміру пайового внеску настає з моменту отримання містобудівних умов та обмежень та в разі не укладення такого договору у фінансового управління настає право спонукати замовника будівництва до його укладення в тому числі і в судовому порядку.
З приводу наведеного, Фінансове управління зверталося до Управління     з питань державного архітектурно-будівельного контролю щодо роз`яснення наданої в листі інформації (лист від 21.02.2020 № 33/16.5-15) (том І, а.с. 158).
Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю вказало, що згідно з даними єдиного державного реєстру документів, що надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутні зареєстровані чи видані документи дозвільного характеру, де б замовником виступало ТОВ СУБП     Укрбіл-Авто.     Водночас вважає, що товариство підпадає під визначення замовника, яке викладено в Законі України     Про регулювання містобудівної діяльності     (лист від 27.02.2020 № 16.5-15/33) (том І, а.с. 159-160).
Разом з тим, позивач в обґрунтування своїх вимог покликається на Положення     Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, яке затверджено рішенням  Івано-Франківської міської ради від 18.10.2013 № 1231-38.
Як зазначено в даному положенні (п. 1.1), Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (далі     Положення) розроблено на підставі     Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності»,     Бюджетного кодексу України, зі змінами і визначає порядок і умови залучення коштів для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Івано-Франківська з урахуванням функціонального призначення об`єктів будівництва; регулює організаційно-правові відносини, пов`язані з оформленням договорів про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста.
Замовники будівництва залучаються до пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста виключно на підставі укладених з виконавчим комітетом та фінансовим управлінням договорів про пайову участь (п. 1.2).
Замовник зобов`язаний повідомляти виконавчий комітет про будь-які вчинені ним дії щодо забудови земельної ділянки, відповідно до діючого законодавства та звернутися про укладання Договору на пайову участь (п. 1.3).
В разі, якщо замовник не звернувся про укладання Договору та не підписав у встановлені терміни, виконавчий комітет та/або фінансове управління вправі подати позовну заяву про укладання Договору в судовому порядку (п. 1.4).
Замовник будівництва     юридична (фізична) особа     суб`єкт містобудування, що одержує дозвільні документи на проектування та будівництво, здійснює замовлення проектно-кошторисної, землевпорядної документації, має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) та будівництва (реконструкції, реконструкції з добудовою та надбудовою) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (п. 2.1).
Пайова участь замовника у розвитку інфраструктури міста у вигляді перерахування до міського бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, яка сплачується до прийняття об`єкта в експлуатацію (далі     пайовий внесок) (п. 2.5).
Договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста (далі     Договір)     юридичний документ, що містить зобов`язання замовника будівництва     суб`єкта господарювання в повному обсязі, частинами або єдиним платежем сплатити пайову участь та фіксує трьохсторонню домовленість між сторонами (виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, фінансовим управлінням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та замовником будівництва) про пайову участь замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста. Невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури міста, порядок і терміни її сплати та відповідальність сторін (п. 2.13).
Дане положення поширюється на всіх замовників, що одержують дозвільні документи на проектування та будівництво, здійснюють замовлення проектно-кошторисної, землевпорядної документації, які закінчили будівництво, будують чи мають намір щодо забудови земельних ділянок (реконструкції, реконструкції з добудовою та надбудовою). Замовник зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста, крім випадків, передбачених пунктом 6.6, 6.7 цього Положення (п. 3.1).
В залежності від етапу укладання договору розрахунок пайового внеску може бути: а) попередній     при отриманні технічних умов на приєднання об`єкта будівництва до централізованих систем водопостачання, водовідведення та теплопостачання та містобудівних умов та обмежень; б) остаточний     при введенні об`єкта в експлуатацію (за умови, якщо був зроблений попередній розрахунок); в) єдиний     при введенні об`єкта в експлуатацію (п. 5.1).
Договір укладається за умови прийняття позитивного рішення виконкому, не пізніше п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта в експлуатацію. В разі відсутності звернення замовника щодо укладання договору про пайову участь в строк, передбачений п. 9     ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконавчий комітет або фінансове управління вживає всіх необхідних заходів щодо укладення договору, в тому числі і після введення об`єкта в експлуатацію (п. 7.3).
Дане Положення діє в частині, що не суперечить чинному законодавству. Питання, не врегульовані даним Положенням, регулюються згідно з нормами чинного законодавства (п. 12.5).
З урахуванням наведених вище обставин, позивач вважає, що у відповідача, як замовника будівництва наявний обов`язок укласти з позивачем договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська в редакції позивача, про що відповідачу направив лист, однак, відповідач повідомив останнього про відсутність підстав для укладення договору про пайову участь, що і слугувало підставою для звернення позивача до суду з відповідними позовними вимогами.
Згідно ч. 2     ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до ч.7     ст.179 Господарського кодексу України зазначено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими     Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Статтею 181 ГК України     визначено загальний порядок укладання господарських договорів. За приписами     ст. 187 ГК України     судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору.
Частиною 3     ст. 179 ГК України     передбачено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Отже, необхідною умовою для укладення договору за рішенням суду є наявність відповідної вказівки закону на обов`язковість укладення певного договору, а застосуванню до таких спорів підлягає законодавство, яке є чинним на момент виникнення переддоговірного спору та його вирішення в судовому порядку.
Як уже було зазначено вище, Верховний Суду скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій зазначив, що ненастання події прийняття об`єкта в експлуатацію виключає обов`язок замовника укласти договір про пайову участь, відповідно виключає право органу місцевого самоврядування вимагати від замовника укласти цей договір, оскільки відсутній факт порушення права позивача. Посилається на відповідний висновок ВС при вирішенні аналогічних справ.
Згідно з приписами ст.     15,     16 ЦК України     передумовами та матеріальними підставами для захисту права у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи, за захистом якого вона звернулась до суду, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.
У разі невизнання стороною договору, укладення якого є обов`язком в силу вимог закону, права іншої сторони на укладення такого договору підлягають захисту судом на підставі п. 1 ч. 2     ст. 16 ЦК України     шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії.
Відповідно до ч. 2     ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"     (в редакції, чинній на момент звернення з позовом до суду) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3     ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (ч. 9     ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").
Обов`язку замовника укласти договір про пайову участь та сплатити кошти пайової участі у відповідному розмірі кореспондує право органа місцевого самоврядування вимагати від замовника укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури цього населеного пункту та вимагати від замовника сплатити на підставі цього договору кошти пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту.
Проте за змістом норм абз. 1 ч. 9 та абз. 4 ч. 9 ст. 40 Закону України     Про регулювання містобудівної діяльності     подією, з якою пов`язується виникнення у замовника обов`язку як укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, так і сплатити кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, розмір якої визначається цим договором, є прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
Ненастання події щодо прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію виключає обов`язок замовника укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, відповідно, виключає право органу місцевого самоврядування вимагати від замовника укласти цей договір. Отже, позбавляє орган місцевого самоврядування права звернутись за захистом порушеного права у розумінні ч. 1     ст. 187 ГК України     та ст.     15,     16 ЦК України     через відсутність факту порушення цього права.
Докази прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою вул. Височана, 18 у м. Івано-Франківську відсутні.
А тому згідно з нормами Закону України     Про регулювання містобудівної діяльності     (в редакції на час звернення з позовною заявою) до дати прийняття об`єкта в експлуатацію відповідач мав право на звернення до органу місцевого самоврядування про укладення договору в добровільному порядку.
Подібний за змістом висновок викладено Верховним Судом у постановах від 04.04.2019 у справі №911/169/18, від 29.05.2019 у справі №911/150/18, від 04.06.2019 у справі №924/952/17. Саме на таке розуміння положень ст. 40 Закону України     Про регулювання містобудівної діяльності     вказано в постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у даній справі. Відповідно до ч. 4     ст. 236 ГПК України     при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Слід також зазначити, що з 01.01.2020 набули чинності норми     Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", якими виключено     ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Відтак, з 01.01.2020 у замовників відсутній обов`язок перерахувати до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, як і відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та продовжують свою дію до моменту їх виконання є лише договори про пайову участь, укладені до 1 січня 2020 року.
В даному випадку, правовідносини між сторонами не виникли, оскільки договір про пайову участь не був укладений. Крім того, відповідачем не було розпочато жодних робіт та не виготовлено жодної документації, про що зазначено в листі Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю.
Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3     ст. 5 Цивільного кодексу України).
Отже, станом на момент нового розгляду справи та ухвалення рішення, відсутнє положення закону, яке б зобов`язувало відповідача укласти з позивачем відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста.
Відтак, місцевий суд вірно зазначив, що суд не наділений повноваженнями визнати укладеним договір, обов`язковість якого для відповідача законом не передбачена.
Аналогічні висновки щодо вирішення спору, який виник за подібних правовідносин, викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 909/1143/19.
Щодо тверджень позивача про необхідність укладення договору, враховуючи приписи Положення     Про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста     слід зазначити наступне.
Зазначене Положення затверджено на виконання вимог ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності". У зв`язку із скасуванням норми закону про обов`язок забудовників сплачувати пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, зазначене положення не відповідає приписам закону та не може бути взято до уваги.
За приписами ч. 7     ст. 11 ГПК України     у разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.
Покликання позивача на постанови Вищого господарського суду України не беруться судом до уваги, оскільки     стосуються практики застосування ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівельної діяльності", чинної на час вирішення судами спору про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури. 
Крім того, згідно з позицією Великої палати Верховного Суду, яка викладена при розгляді справи № 755/10947/17 у постанові від 30.01.2019, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Щодо стягнутої судом першої інстанції витрат на правничу допомогу з якою позивач не погоджується, слід зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до моменту прийняття оскаржуваного рішення у даній справі було заявлено клопотання про стягнення витрат на надання правничої допомоги в сумі 5602,35 грн.
Відповідно до     ст. 123 ГПК України     судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до     ст.126 ГПК України     за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно зі     ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"     адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу відповідач подав     договір про надання правової (правничої) допомоги від 04.09.2020 № 04/09/20, укладений між Адвокатським об`єднанням "Правнича компанія     КОНСТАНТА     та ТОВ СУБП     «Укрбіл-Авто». Згідно з умовами даного договору адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цих договором, по справі № 909/1135/19.
Розмір винагороди (гонорару) об`єднання при наданні правової допомоги, за даним договором, якщо інше не встановлено цим договором або в додатках до цього договору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи адвоката; 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за участь адвоката в якості представника клієнта в судовому засіданні, за кожну годину представництва в суді, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму за одне засідання (п. 4.2).
Адвокатське об`єднання виставило рахунок-фактуру від 20.11.2020 № 20.11.20, в якому визначило розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб     2     197 грн, вартість години роботи адвоката погоджено в розмірі 1 098, 50 грн. Витрати за надану професійну правничу допомогу визначено в розмірі 5602,35 грн, які складаються з такого: опрацювання наданих матеріалів (постанова Верховного суду від 30.07.2020, ухвали Господарського суду Івано-Франківської області     від 20.08.2020 у справі № 909/1135/19). Надання правової інформації, консультацій і роз`яснень     щодо     нового     розгляду     справи     та правових підстав для виконання доручення, обґрунтування та подання додаткових письмових пояснень з урахуванням висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 30.07.2020     2 ,60 год.     2 856, 10 грн; складання письмових пояснень у справі № 909/1135/19 з урахуванням висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 30.07.2020     1 год.     1 098, 50 грн; опрацювання додаткових письмових пояснень з урахуванням висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, що подані позивачем у справі № 909/1135/19. Надання правової інформації, консультацій і роз`яснень щодо поданих пояснень     0, 50 год.     549, 25 грн; участь адвоката в якості представника клієнта в судовому засіданні, призначеному на     19.10.2020     1 098, 50 грн. 
Сторони підписали акт наданих послуг від 23.11.2020 № 1, в якому наведено найменування та складові послуг, їх вартість.
З наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 23.11.2020 № 2377 вбачається, що відповідач оплатив Адвокатському об`єднанню "Правнича компанія     КОНСТАНТА     відповідні послуги на суму 5602,35 грн.
Представником відповідача у справі була адвокат Марчук М. І., повноваження якої підтверджувались довіреністю від 01.11.2019 та ордером     на надання правової допомоги від 11.12.2020 ІФ № 073237, виданого АО "Правнича компанія     КОНСТАНТА.
Як зазначено апелянтом в апеляційні скарзі, останній не погоджується з тим, що відповідачем не подано суду додаткових письмових пояснень з урахуванням висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 30.07.2020, оскільки вважає, що подані відповідачем додаткові письмові пояснення від 15.10.2020 є аналогічні тексту касаційної скарги, а тому не потребували зазначеного відповідачем часу підготовки. При цьому касаційна скарга була підготовлена до укладення договору про надання правової допомоги.
Однак, слід зазначити, що адвокат Марчук М. І. здійснювала представництво інтересів відповідача в суді протягом всього розгляду справи. Представником відповідача було подано додаткові письмові пояснення з урахуванням постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.07.2020. Вказана постанова була ухвалена з огляду на оскарження постанови суду апеляційної інстанції відповідачем. Викладення відповідачем у письмових поясненнях аргументів, в тому числі тих, які були наведені в касаційній скарзі, не спростовує необхідність витрат часу для аналізу постанови суду касаційної інстанції та формування правової позиції, відтак, місцевий суд правомірно відхилив доводи позивача в тій частині.
Отже, відповідно до вимог ч. 2, 3, 4     ст. 126 ГПК України     відповідач подав відповідні докази, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, і ці витрати є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,
постановив:
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2020 року у справі №909/1135/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.
Справу повернути в місцевий господарський суд.
Повний текст постанови складено 22.04.2021

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.

Суддя                                                                                          Бонк Т.Б.

          Суддя                                                                                          Матущак О.І.