ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року                                        Справа №918/1017/15 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючий суддя Дужич С.П.,
суддя Миханюк М.В., 
                   суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О. 
за участю представників сторін:
ПАТ "Промінвестбанк" - Тунік Г.В. (довіреність №09/12/72 від 03.09.2020);
інші представники учасників провадження - не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 23 лютого 2021 року, суддя Войтюк В.Р., м. Рівне, повний текст складено 02 березня 2021 року, у справі 
за заявою Державної податкової інспекцї у м. Рівному Головного управління ДФС у Рівненській області 
до Приватного підприємства "Фірма "Біна" 
про визнання банкрутом
Судом роз`яснено представнику ПАТ "Промінвестбанк" права та обов`язки, передбачені ст.ст. 42, 46 ГПК України. Клопотань про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:
23 лютого 2021 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області у справі за заявою ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області до ПП "Фірма "Біна" про визнання банкрутом, було затверджено звіт арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та виплату основної грошової винагороди розпорядника майна ПП "Фірма "Біна" за період з 12 березня по 30 жовтня 2019 року на суму 63 806,52 грн. і задоволено його клопотання про нарахування та стягнення цієї грошової винагороди, пропорційно до задоволених судом грошових вимог:
- 11 948,87  грн. - з ГУ ДПС у Рівненській області;
- 47 931,46 грн. -  з ПАТ "Промінвестбанк".
ПАТ "Промінвестбанк", у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким  відмовити у задоволенні клопотання арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та виплату основної винагороди розпорядника майна ПП "Фірма "Біна", а також про стягнення з кредиторів ПП "Фірма "Біна" (ПАТ "Промінвестбанк" і ГУ ДПС у Рівненській області) на його користь 63 806,52 грн. - грошової винагороди, пропорційно до задоволених судом грошових вимог, не погоджуючись з висновком суду про застосування у даному випадку принципу пропорційності для розподілу оплати послуг розпорядника майна між кредиторами.
Зазначає, що правовими нормами    Кодексу України з питань банкрутства чітко встановлені джерела здійснення оплати грошової винагороди за виконання повноважень ліквідатора банкрута, а саме: за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником), чи за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою в результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі. 
Разом з цим, суд першої інстанції не взяв до уваги інформацію з ЄДРТ про те, що за ПП "Фірма "Біна" зареєстрований транспортний засіб марки ГАЗ, модель 2705, 2005 року випуску (відповідь регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області, лист №31/17-2407 від 31 грудня 2020 року), вартості якого цілком достатньо для того, щоб погасити заборгованість перед Франко О.П.
Крім того, суд першої інстанції не дотримався правові позиції Верховного Суду, у постанові від 01 березня 2018 року у справі 910/32824/15, що "при визначенні розміру оплати послуг ліквідатора під час здійснення ним ліквідаційної процедури у справі про банкрутство, господарський суд має досліджувати не тільки період здійснення ліквідатором ліквідаційної процедури, а й дії, які вчинялись ліквідатором в цей період".
Натомість, задовольняючи клопотання арбітражного керуючого Франко О.П., не було з`ясовано яку роботу та які дії, чи які послуги надав кредиторам арбітражний керуючий Франко О.П. у справі №918/1017/15 про банкрутство ПП "Фірма "Біна" за вказаний період.
Також, банк зазначає, що у реєстрі вимог кредиторів включено 3-х кредиторів, однак при стягненні коштів в рахунок оплати винагороди розпорядника майном боржника, судом не було враховано розмір кредиторських вимог АТ "Кредобанк".
Арбітражний керуючий Франко О.П., у своєму відзиві на апеляційну скаргу, вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, натомість ухвала суду першої інстанції прийнята у чіткій відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки на засіданні комітету кредиторів 02 вересня 2020 року було схвалено звіт про основну грошову винагороду розпорядника майна ПП "Фірма "Біна" в сумі 63 806,52 грн., проте, на даний час, ця грошова винагорода досі не виплачена.
Вважає, що ним належним чином виконувались усі повноваження, передбачені Кодексу України з питань банкрутства: розглянуто заяви з вимогами кредиторів, надано відзиви, подано до суду реєстр вимог кредиторів, після затвердження судом реєстру вимог кредиторів скликано збори кредиторів, на яких обрано комітет кредиторів, проведено засідання комітету кредиторів, проведено аналіз фінансово-господарської діяльності неплатоспроможного підприємства ПП "Фірма Біна", результатом проведеної роботи розпорядника майна було прийняття судом постанови про визнання ПП "Фірма Біна" банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
Заперечує стосовно наявності у боржника транспортного засобу ГАЗ 2705 2005 року випуску та повідомляє, що згідно листа РСЦ №31/17-746сп від 12 березня 2021 року, автомобіль ГАЗ 2705, 2005 р.в. номер кузова НОМЕР_1 , ще 22 березня 2010 року зареєстрований за ОСОБА_1 .
Стосовно пропорційності стягнення винагороди з усіх кредиторів, включаючи АТ "Кредобанк" зазначає, що судом не було порушено принципу пропорціності, оскільки на  ГУ ДПС у Рівненській області і ПАТ "Промінвестбанк" покладено лише 59 880,33 грн. з заявлених 63 806,52 грн.

29 березня і 12 квітня 2021 року, ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду за скаргою ПАТ "Промінвестбанк" було відкрито провадження та призначено її розгляд на 28 квітня 2021 року в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою онлайн-сервісу EASYCON.
У судовому засіданні представник ПАТ "Промінвестбанк" підтримав свої доводи і заперечення, викладені у апеляційній скарзі.
Арбітражний керуючий Франко О.П. підтримав свої доводи і заперечення, викладені у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вимоги ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників провадження, оскільки останні були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, ухвалою апеляційного суду від 29 березня 2021 року явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:
03 вересня 2015 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області було прийнято до розгляду заяву ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області про порушення справи про банкрутство ПП "Фірма "Біна".
15 вересня 2015 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області було, зокрема, порушено провадження у справі про банкрутство ПП "Фірма "Біна", введено процедуру розпорядження майном боржника.
12 березня 2019 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області, зокрема, було призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Франка О.П.
21 жовтня 2019 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області, зокрема, було визнано вимоги наступних кредиторів до ПП "Фірма "Біна" з включенням їх до реєстру вимог кредиторів, а саме:
- 8   063 867,77 грн. - ГУ ДФС у Рівненській області;
- 33 549 104,11 грн. - ПАТ "Промінвестбанк", окремо внесено до реєстру вимог кредиторів банкрута вимоги ПАТ "Промінвестбанк" на суму      9 200 000,00 грн., як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника ПП "Фірма "Біна" (квартири).
- 1 447 766,69 грн. - АК "Кредобанк", внесено кремо до реєстру вимог кредиторів банкрута як вимоги, що забезпечені заставою майна боржника ПП "Фірма "Біна" (цех по виготовленню цільномолочної продукції).
02 вересня 2020 року, на засіданні комітету кредиторів боржника було схвалено звіт арбітражного керуючого Франка О.П. про основну грошову винагороду розпорядника майна ПП "Фірма "Біна" в сумі 63 806,52 грн.
16 грудня 2020 року, арбітражний керуючий Франко О.П. звернувся до Господарського суду Рівненської області з клопотанням про стягнення з ініціюючого кредитора - ГУ ДПС в Рівненській області, оплати послуг розпорядника майна у справі про банкрутство ПП "Фірма "Біна" в сумі 70 941,00 грн. (т.29 а.с.154)
16 грудня 2020 року, постановою Господарського суду Рівненської області ПП "Фірма "Біна" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, припинено повноваження розпорядника майна - арбітражного керуючого Франка О.П., ліквідатором ПП "Фірма "Біна" призначено арбітражного керуючого Беляновського Р.Ю. (т.29 а.с.159-171)
22 січня 2021 року, арбітражний керуючий Франко О.П. звернувся до Господарського суду Рівненської області з клопотанням про уточнення вимог щодо стягнення оплати послуг розпорядника майна з ініціюючого кредитора - ГУ ДПС в Рівненській області, відповідно до якого просить стягнути 42 507,00 грн. (т.30 а.с.26)
03 і 08 лютого 2021 року, арбітражний керуючий Франко О.П. подав клопотання про уточнення вимог щодо стягнення оплати послуг розпорядника майна, відповідно до якого просить стягнути з кредиторів грошову винагороду за виконання послуг розпорядника майна у справі про банкрутство ПП "Фірма "Біна" у розмірі 63 806,52 грн.:
- 15 875,06 грн. - з ГУ ДФС у Рівненській області; 
- 47 931,46 грн. - ПАТ "Промінвестбанк". (т.30 а.с.113,124)
Вищезазначеним клопотанням арбітражний керуючий Франко О.П. просить суд покласти обов`язок по оплаті його праці, як розпорядника майна боржника - ПП "Фірма "Біна", на кредиторів пропорційно задоволеним вимогам: 24,88% - ГУ ДФС у Рівненській області, 75,12% - ПАТ "Промінвестбанк".
23 лютого 2021 року, ухвалою Господарського суду Рівненської області у справі за заявою ДПІ у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області до ПП "Фірма "Біна" про визнання банкрутом, було затверджено звіт арбітражного керуючого Франка О.П. про нарахування та виплату основної грошової винагороди розпорядника майна ПП "Фірма "Біна" за період з 12 березня по 30 жовтня 2019 року на суму 63 806,52 грн. і задоволено його клопотання про нарахування та стягнення цієї грошової винагороди, пропорційно до задоволених судом грошових вимог:
- 11 948,87  грн. - з ГУ ДПС у Рівненській області;
- 47 931,46 грн. -  з ПАТ "Промінвестбанк". (т.30 а.с.178-187)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа   вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.
Згідно п.17 ч.1   ст. 255 ГПК України, окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених      Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства (надалі - Кодекс).
Пунктом 4 "Прикінцевих та перехідних положень"   Кодексу   визначено, що з дня введення в дію цього   Кодексу   подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього   Кодексу   незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього   Кодексу   перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до   Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього      Кодексу.
Тому, розгляд даної справи слід здійснювати відповідно до приписів      Кодексу.
Як встановлено з матеріалів справи, арбітражний керуючий Франко О.П. виконував обов`язки розпорядника майна ПП "Фірма "Біна" з 12 березня 2019 року і рішенням комітету кредиторів ПП "Фірма Біна" від 02 вересня 2020 року /протокол №1/ затверджено його звіт про нарахування і виплату грошової винагороди за підсумками процедури розпорядженням майном за період з 12 березня по 30 жовтня 2019 року в сумі 63 806,52 грн.
Даний звіт було погоджено і затверджено у повному обсязі та без зауважень.
Дані висновки, а також відсутність у скарзі посилань на будь-які порушення розпорядником майна своїх обов`язків, чи неналежне їх виконання останнім, спростовують твердження ПАТ "Промінвестбанк" про те, що судом не було проведено аналіз повноти виконання розпорядником майна своїх обов`язків.
Керуючись ч.6   ст. 30 Кодексу, місцевий господарський суд задоволив звіт про нарахування та виплату основної грошової винагороди розпорядника майна ПП "Фірма "Біна" за період 12 березня по 30 жовтня 2019 року у розмірі 63 806,52 грн.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
ПАТ "Промінвестбанк" не оскаржує ухвалу Господарського суду Волинської області від 23 лютого 2021 року в частині затвердження звіту про нарахування та виплату основної грошової винагороди розпорядника майна ПП "Фірма "Біна", одночасно просячи скасувати ухвалу в частині задоволення клопотання арбітражного керуючого Франко О.П. стосовно покладення сплати грошової винагороди на кредиторів пропорційно задоволеним вимогам, вважаючи таку процедуру незаконною, а також зазначаючи про наявність у боржника майна, за рахунок реалізації якого можна здійснити оплату праці Франко О.П.
Згідно ч.1   ст. 12 Кодексу,   арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 30 Кодексу, арбітражний керуючий   виконує повноваження за грошову винагороду.
Сплата основної винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна, ліквідатора, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією   здійснюється за рахунок коштів, авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі (аб.6 ч.2   ст. 30 Кодексу).
Відповідно до п.5 ч.2   ст. 30 Кодексу, право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень.
Згідно з абз.7 ч.2   ст. 30 Кодексу,   у разі якщо процедура триває після закінчення авансованих заявником коштів, основна винагорода арбітражного керуючого   сплачується за рахунок коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності, або коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.
Частиною 5   ст. 30 Кодексу передбачено, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Порядок формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.
Таким чином, Кодексом визначено, що сплата грошової винагороди арбітражного керуючого в справі про банкрутство можлива за рахунок: 1)      авансування коштів заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду; 2) коштів, одержаних боржником - юридичною особою у результаті господарської діяльності; 3) коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі; 4)   коштів створеного комітетом кредиторів фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.
По цій справі заявником чи кредиторами не було здійснено - авансування коштів для оплати послуг арбітражного керуючого на депозитний рахунок господарського суду.
Згідно з ч.ч.1, 4, 7   ст. 43 Конституції України,   кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Кодексом передбачено декілька джерел для здійснення оплати послуг арбітражного керуючого/розпорядника майна, керуючого санацією ліквідатора, разом з тим Кодекс не містить заборони здійснювати таку оплату за рахунок коштів кредиторів.
При цьому, відмова від авансування, відсутність майна у боржника або ж відсутність інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому можна розцінювати як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства в контексті   ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10 серпня 1956 року, Конвенції Міжнародної організації праці №105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05 жовтня 2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить   ст. 43 Конституції України.
Таким чином, надання послуг арбітражного керуючого відбувається виключно на платній основі. Законодавством не передбачено випадків здійснення своїх повноважень арбітражним керуючим безоплатно. (Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року по справі №918/454/18).
Виходячи з аналізу наведених норм, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника у зв`язку з відсутністю таких коштів, то оплата послуг арбітражного керуючого, зокрема ліквідатора, має здійснюватись за рахунок коштів кредиторів, виходячи із принципу пропорційності їх грошовим вимогам. (Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 у справі №910/32824/15)
Ініціюючи провадження у справі про банкрутство кредитори, як споживачі послуг арбітражного керуючого, котрі очікують на результат його діяльності, мають усвідомлювати, що надавши на свій ризик згоду на участь у справі про банкрутство, однак не знайшовши майна, як джерела своїх доходів і покриття видатків, арбітражний керуючий правомірно очікує покриття забезпечення процедури, яке у такому випадку лягає тягарем на кредиторів (кредитора) неплатоспроможного боржника.
Встановивши факт невиконання кредиторами у добровільному порядку обов`язку щодо оплати послуг арбітражного керуючого, господарський суд приймає рішення про примусове стягнення з таких кредиторів відповідних грошових сум шляхом винесення ухвали та видачі судового наказу.
Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 у справі №912/1783/16 та від 04 жовтня 2018 у справі № 916/1503/17.
Отже, у зв`язку з відсутністю у банкрута будь-яких майнових активів, станом на час подання арбітражним керуючим заяви про стягнення грошової винагороди та покладення її оплати, за період виконання повноважень розпорядника майна у справі, на кредиторів у справі, є правомірним.
Щодо наявності у боржника транспортного засобу ГАЗ 2705 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , вартості якого цілком достатньо для того, щоб погасити заборгованість перед Франко О.П. /лист регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області №31/17-2407 від 31 грудня 2020 року, у якому зазначено, що згідно наявної в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, цей автомобіль зареєстровано за ПП "Фірма Біна"/, то дана інформація не може братися до уваги, оскільки згідно листа РСЦ №31/17-746сп від 12 березня 2021 року, автомобіль ГАЗ 2705, 2005 року випуску номер кузова НОМЕР_1 , ще з 22 березня 2010 року зареєстрований за іншою особою - ОСОБА_1 , а не за банкрутом.
За вказаних обставин, на переконання колегії суддів, оплата грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання повноважень розпорядника майна банкрута повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів. У розрізі даного питання, такими що не відповідають дійсності, вважає колегія суддів посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було застосовано правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду, де останній стягував з кредиторів винагороду ліквідатора (не розпорядника майна), лише за умови відсутності/невиявленні у банкрута майна, за рахунок відчуження якого, можна було б задовільнити вимоги арбітражного керуючого 
Як уже зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23 лютого 2021 року було затверджено звіт арбітражного керуючого Франко О.П. про нарахування та виплату грошової винагороди за підсумками здійснення процедури розпорядженням майном та встановлено розмір основної грошової винагороди розпорядника майна Франко О.П. в сумі 63 806,52 грн. за період з 12 березня по 30 жовтня 2019 року 
Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого господарського суду   про доцільність задоволення клопотання арбітражного керуючого Франко О.П. про пропорційне стягнення з кредиторів ПП "Фірма Біна" основної грошової винагороди розпорядника майна.
Таким чином, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що до стягнення з кредиторів ГУ ДПС у Рівненській області і ПАТ "Промінвестбанк" підлягає до стягнення 59880,26 грн. з погоджених комітетом кредиторів 63 806,52 грн., зокрема: 
- з ГУ ДПС у Рівненській області - 11 948,87 грн.; 
- з ПАТ "Промінвестбанк" 47 931,46 грн.
Зважаючи на те, що клопотання Франко О.П. не містить вимоги щодо стягнення з АТ "Кредобанк", як заставного кредитора, його пропорційної частини грошової винагороди, це позбавляє суд можливості розгляду даної вимоги, проте не вказує на порушення принципу пропорційності при розрахунку сум, належних до стягнення з інших кредиторів.
Європейський суд з прав людини у справах "Серявін та інші проти України" і "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Тому, інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм ст. 234, 238 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст. 129, 282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в їх задоволенні, покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд,-
                                     
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 23 лютого 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на підставі п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України, ч.3 ст. 8 Кодексу України з процедур банкрутства.
Матеріали справи №918/1017/15 повернути Господарському суду Рівненської області.

Головуючий  суддя                                                                      Дужич С.П. 

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.