Номер провадження: 22-ц/813/4628/21 
Номер справи місцевого суду: 520/7724/18
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями його умов

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просив суд розірвати договір №601 від 03.06.2017 року, укладений між ним та відповідачем.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року позовні вимоги  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1  (РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями його умов - задоволено. 
Розірвано договір №601 від 03.06.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Стягнуто з  ОСОБА_1  (РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь  ОСОБА_2  (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 768,40 грн. /сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок/.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року скасувати та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про розірвання договору, судові витрати покласти на позивача. 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 13.05.2021 року,  сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
11.05.2021 року на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 , у якій він просить відкласти розгляд справи, посилаючись на те, що по місцю своєї роботи, а саме в порту «Южний» та «ТИС» він контактував із екіпажем, який захворів на COVID-19.
Однак, вказана заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки ОСОБА_2 не надав апеляційному суду жодних доказів того, що  він перебуває на самоізоляції.
При цьому, також колегія суддів враховує, що 01 квітня 2021 року Вища рада правосуддя прийняла рішення № 763/0/15-21 «Про надання уніфікованих рекомендацій для судів усіх інстанцій та юрисдикцій щодо безпечної роботи в умовах карантину», відповідно до якого у пункті 4 додатку до вказаного рішення зазначено, що  відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини. Вказане рішення Вищої ради правосуддя розміщене на офіційному порталі «Судова влада України».
Проте ОСОБА_2 із клопотанням про проведення розгляду справи з використанням електронних засобів зв`язку до апеляційного суду не звертався та доказів неможливості проведення розгляду справи з використанням електронних засобів через процедурні та технічні причини апеляційному суду не надав.
Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому вирішені спору, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, неодноразове відкладення розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності ОСОБА_2 , явка якого апеляційним судом не визначалася обов`язковою. 
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).   Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Так, судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 22.09.2006 р, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців № 25560000000048307 /а.с.5/.
03.06.2017 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_3 договір № 601, відповідно до п.1.1. якого позивач зобов`язався виготовити і передати у власність замовнику меблі для ванної кімнати /а.с.8/.
Відповідно до п. 3.1. договору ОСОБА_2 зобов`язався виготовити виріб відповідно до креслення-заявки, наданим замовником і узгодженим з виконавцем.
Пунктом 3.2. договору визначено, що термін виготовлення виробу становить 40 робочих днів з моменту підписання договору.
Відповідно до п. 4.1 договору замовник здійснює передоплату в розмірі 70% від вартості виробу протягом 3-х днів з моменту укладення цього договору в розмірі еквівалентному 500 умовних одиниць.
Позивачем ОСОБА_2 обставини щодо сплати грошових коштів відповідачем ОСОБА_1 по вказаному договору не заперечуються.
На підтвердження виконання умов вказаного договору виконавцем ОСОБА_2 стороною позивача суду надано копії замовлень комплектуючих для кухонних меблів /а.с.57-64/ та схеми меблів, що були замовлені відповідачем ОСОБА_3 /а.с.65-73/.
Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальна справа №520/16118/17 за обвинувальним актом у відношенні ОСОБА_2 , який обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, що підтверджуються копією ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17.01.2018 року /а.с.43/.
Згідно з постановою про визнання потерпілим від 24.10.2017 року, винесеною слідчим СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Прохоровим К.І., потерпілою в зазначеній справі є ОСОБА_4 /а.с.36/.
Також судом встановлено, що в межах кримінального провадження ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_2 завданої матеріальної шкоди у розмірі 16565,58 грн. /а.с.44-47/.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.
Однак апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.
Згідно вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Апеляційним розглядом справи встановлено, що 03.06.2017 між сторонами було укладено договір про надання послуг №601 року (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов`язується виготовити і передати у власність Замовнику меблі для ванної відповідно до складеного проекту, узгодженого за розмірами, кольором, матеріалами і кількостей зазначених на кресленні - заявці (далі по тексту «Виріб»), а замовник зобов`язується прийняти Виріб і оплатити його на умовах цього Договору (а.с.8). 
Пунктом п.2.1. Договору передбачено, що вартість виготовлення Виробу складає 700 у.о. 
Пунктом 3.1. Договору визначено, що Виконавець зобов`язується виготовити Виріб в суворій відповідності з кресленням - заявкою, наданим Замовником та узгодженим з Виконавцем. 
Строк виготовлення Виробу 40 робочих днів з моменту підписання Договору (п. 3.2. Договору). 
Відповідно до п.4.1. Договору, Замовник здійснює передоплату у розмірі 70% від вартості Виробу протягом 3-х днів з моменту укладення даного договору. 
В день передачі Виробу Замовнику, останній оплачує Виробнику решту 30 % від вартості виготовлення Виробу (п. 4.2. Договору).
На підтвердження виконання умов вказаного договору, ОСОБА_2 надано до суду копії замовлень комплектуючих для кухонних меблів /а.с.57-64/ та схеми меблів, що були замовлені відповідачем ОСОБА_3 /а.с.65-73/.
Статтями 76, 77 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.ст.79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Однак, в порушення вищенаведених вимог закону, судом першої інстанції прийнято рішення на підставі неналежних доказів.
Так, зокрема як вбачається з матеріалів справи, позивачем було долучено замовлення покупця №33085 від 24.06.2017, згідно якого, як зазначає позивач, вбачається та підтверджується факт замовлення ОСОБА_2 матеріалів, що були придбані на виконання договору №601 від 03.06.2017, укладеного ним з ОСОБА_3 .
Таким чином, позивачем стверджується, що ОСОБА_2 було здійснено замовлення покупця №33085 від 24.06.2017 на суму 4 320, 72 грн. та зокрема замовлено 2 листа ДСП 18мм (SWISS KRONO) на загальну суму 1359, 98 грн. кольору Ваніль; 3 листа ДСП 18мм (SWISS KRONO) на загальну суму 2039, 99 грн. колір Білий; кромка Зелений горошок 100 м, на загальну суму 364, 32 грн., проте, як вбачається з договору №601 від 03.06.2017, предметом вказаного договору є меблі для ванної, у графі договору «фасад тип» вказано «МДФ», у графі «фасад цвет» вказано «перлам, беж».
Однак відповідно до замовлення покупця ОСОБА_2 №33085 від 24.06.2017 з позицій 1, 2, 3 вбачається замовлення ним матеріалів по кольору та якості, які не відповідають договору №601 від 03.06.2017, зокрема у відповідному договорі визначено колір меблів бежевий та матеріал фасаду МДФ, а у замовленні покупця ОСОБА_2 колір матеріалів вказано, як білий, ваніль та кромка «зелений горошок» та матеріал ДСП (а.с. 57). 
При цьому, з вказаного замовлення покупця №33085 від 24.06.2017 взагалі неможливо ідентифікувати на виконання якого договору здійснюється відповідне замовлення, не вказано реквізитів договору, у графі «Исполнитель» також вказано лише прізвище: « ОСОБА_5 », з чого також неможливо встановити особу, у якої ОСОБА_2 здійснювалось замовлення.
З приводу інших позицій у відповідному замовленні, слід зазначити, що позиція «4» кромка ПВХ, позиція «6» труба, позиція «7» фланець не фігурують у договорі №601 від 03.06.2017, не вказано колір кромки, тому необхідність замовлення перелічених товарів викликає сумнів.
Крім того, позивачем також в якості доказу подано замовлення покупця №31591 від 17.06.2017 на загальну суму 3886, 86 грн., згідно якого ОСОБА_2 замовлено 3 листа ДСП кольору Ваніль на суму 2039,98 грн., 1 лист ДВП на суму 253, 63 грн. колір Бежевий, кромка кольору Ваніль 100 м на суму 364, 32 грн., 1 лист МДФ кольору Білий на суму 1228, 93 грн. (а.с. 64).
В той час, згідно договору №601 від 03.06.2017 не передбачено позицій, колір яких Ваніль та Білий, натомість договором визначено колір фасаду Бежевий та матеріал МДФ, проте ОСОБА_2 замовлено матеріал МДФ Білого кольору. Таким чином, вказаний бланк замовлення не відповідає позиціям, передбаченим договором на виготовлення меблів для ванної від 03.06.2017.
Крім того, з вказаного замовлення покупця № НОМЕР_2 від 17.06.2017 також неможливо ідентифікувати на виконання якого договору здійснюється відповідне замовлення, не вказано реквізитів договору, у графі «Исполнитель» також вказано лише прізвище: ОСОБА_6 , з чого також неможливо встановити особу, у якої ОСОБА_2 здійснювалось замовлення.
Також позивачем в якості доказу подано замовлення покупця № НОМЕР_3 від 06.07.2017 на загальну суму 3737, 97 грн., де у графі «Исполнитель» також вказано лише прізвище: ОСОБА_7 (а.с. 63), з чого також неможливо встановити особу, у якої ОСОБА_2 здійснювалось замовлення. Також, перелічені у відповідному замовленні позиції хоч і фактично можуть бути замовлені на виконання відповідного договору, проте з інформації, яка міститься у бланку замовлення неможливо встановити на виконання якого договору здійснюється відповідне замовлення, не вказано реквізитів договору, тощо.
В якості доказу, який підтверджує, як на думку позивача, вжиття заходів до виконання договору, укладеного з ОСОБА_3 , подано до суду і замовлення покупця №37482 від 14.07.2017 згідно якого ОСОБА_2 замовлено Кромку ЗО м. на загальну суму 102, 96 грн., у графі «Исполнитель» також вказано лише прізвище: Циценко , з чого також неможливо встановити особу, у якої ОСОБА_2 здійснювалось замовлення, з вказаного замовлення також неможливо ідентифікувати на виконання якого договору здійснюється відповідне замовлення, не вказано реквізитів договору, тощо.
Також, в якості доказу, який підтверджує, як на думку позивача, вжиття заходів до виконання договору, укладеного з ОСОБА_3 , подано замовлення покупця № НОМЕР_4 від 20.07.2017 згідно якого ОСОБА_2 замовлено ДСП колір Платиновий Білий 2 листа на суму 1829, 43 грн., кромка 70 м. на суму 183,41 грн колір не вказано; стільницю колір Арктік сіро-голубий 1 шт. вартістю 1910, 47 грн., кромка 100 м. вартістю 254, 42 грн колір світлий сірий та ДВП З листа вартістю 784, 05 грн. колір Сірий, проте, як вбачається з договору, укладеного з ОСОБА_3 , колір замовленої стільниці обумовлено, як Бежевий. Таким чином, матеріал, який визначений у наданому стороною захисту Замовленні покупця № НОМЕР_4 від 20.07.2017 не відповідає договору №601 від 03.06.2017 та відповідно не може слугувати підтвердженням вжиття обвинуваченим заходів на виконання відповідного договору.
При цьому, слід зазначити, що у всіх перелічених замовленнях відсутня будь-яка інформація про оплату ОСОБА_2 відповідних замовлень, та факту їх отримання, що виключає можливість підтвердження наміру чи фактичного замовлення перелічених матеріалів.
Крім того, на підтвердження виконання договору, укладеного з ОСОБА_3 , позивачем подано видаткову накладну №о3632/6 від 17.06.2017, згідно якої вбачається, що покупець ОСОБА_2 замовив товар (матеріал) кольору Вулкано коричневий, проте як вбачається з договору, укладеним з ОСОБА_3 , предметом замовлення були меблі для ванної кімнати, колір яких «Перламутровий Беж», в зв`язку з чим відповідна накладна не може слугувати документом, який підтверджує будь-які обставини, що мають значення для справи, так як замовлені у ній позиції не відповідають позиціям, визначеним у відповідному договорі.
Також, позивачем до суду, в якості доказу подано 2 видаткові накладні №о6289/6 від 01.07.2017 та №о3695/6 від 17.06.2017, згідно яких вбачається, що покупець ОСОБА_2 замовив товар, а саме 2 упаковки клею, профіль щілинний цокольний, саморіз та інші товари, проте вказані накладні не містять підписів покупця у відповідній графі, також у графі адреса доставки вказано АДРЕСА_4 , що свідчить про неможливість доставки замовленого товару за неіснуючою адресою. 
Однак, при цьому також слід зазначити, що сторонами не заперечувалось виконання зі сторони відповідача - ОСОБА_1 умов договору №601 щодо сплати 70 % ціни договору, що свідчить про часткове виконання ( у більшій його частині) договору саме відповідачем. 
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. 
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Матеріалами справи встановлено, що в обґрунтування позовної заяви, позивач ОСОБА_2 посилався на те, що він неодноразово намагався зв`язатися з ОСОБА_3 з питання укладеного договору, можливості його зміни або розірвання та повернення грошових коштів, проте відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов`язань за договором шляхом відмови від підписання додаткової угоди з питання спеціального ефекту фарбування, а також надання умов для монтажу меблів. У зв`язку із чим, на теперішній час у позивача виникають проблеми в збереженні комплектуючих частин меблів, які виготовлені та готові до монтажу, відповідно до умов договору. 
Разом з тим, апеляційний суд погоджується із доводами апелянта ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено того факту, що ОСОБА_1 здійснювались перешкоди для виконання вищевказаного Договору №601. Позивачем також не доведено і матеріали справи не містять жодних доказів звернення позивача до відповідача щодо виконання зобов`язань по договору. 
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 також посилається на те, що позивачем не направлено жодного листа, який міг би слугувати доказом наміру виконати умови договору.
Більш того, як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебуває обвинувальний Акт відносно ОСОБА_2 (а.с. 37-42), який обвинувачується за ч.1,2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчинене повторно. 
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що даний Обвинувальний Акт був направлений до суду саме у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 уклавши договір №601 від 03.06.2017 року із ним став уникати зустрічей та будь - яких телефонних розмов, у зв`язку із чим останнім було подано заяву про вчинення ОСОБА_2 злочину та заволодіння грошовими коштами, які останнім були отримані на виконання договору №601. 
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вищенаведеного та враховуючи, що в даному випадку позивачем не заперечувалось виконання відповідачем умови договору №601 про сплату 70% ціни договору, а позивачем не доведено та не обґрунтовано яким саме чином порушено його права зазначеним договором №601 від 03.06.2017 року, з урахуванням того, що саме ним не виконуються умови оспорюваного договору, тому апеляційний суд вважає, що в задоволенні позову  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями його умов, слід відмовити. 
Доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, необхідно відповідно провести і розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 1152,60 грн., що документально квитанцією від 14.06.2019 року (а.с. 105).
У зв`язку із цим, сплачений ОСОБА_1 судовий збір підлягає стягненню на його користь з ОСОБА_2 . 
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 травня 2019 року - скасувати.
Прийняти постанову.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями його умов - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні, 60 копійок у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24.05.2021 року. 

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк 

       С.М. Сегеда