Постанова
Іменем України
26 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 754/10071/17
провадження № 61-16601св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,  Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Прокуратура міста Києва, Деснянське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державна казначейська служба України,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року у складі судді Таран Н. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 рокуу складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прокуратури міста Києва (далі - прокуратура), Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями або бездіяльностю органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Позов обґрунтований тим, щоу провадженні слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Блажка Є. Ю. перебуває кримінальне провадження № 12013100300013297 від 18 вересня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 125 КК України, в якому вона визнана потерпілою.
У зв`язку з неналежним виконанням слідчим Блажком Є. Ю. своїх обов`язків при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному проваджені, вона 03 квітня 2017 року звернулася до прокуратури з заявою про вчинення слідчим ОСОБА_2 злочину. Однак її заява у порушення статті 214 КПК України залишена без реагування.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року уповноважених осіб прокуратури зобов`язано внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за заявою ОСОБА_1 від 03 квітня 2017 року за вхідним № 214-ЗП.
11 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до прокуратури із новою заявою про вчинення кримінального правопорушення прокурором м. Києва  ОСОБА_3 , проте відомості до ЄРДР протягом 24 годин у порушення статті 214 КПК України не були внесені.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року зобов`язано службову особу прокуратури, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зареєструвати заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2017 року та внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення відповідно до статті 214 КПК України.
У зв`язку з невиконанням вказаних судових рішень працівниками Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та прокуратури їй завдано майнову та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню з Державної казначейської служби України.
Позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд стягнути з Державної казначейської служби України 564 784,00 грн на відшкодування майнової та моральної шкоди.
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року, позов задоволено частково.  Стягнено з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.
Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що бездіяльність посадових осіб прокуратури, яка полягала у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у встановленому законом порядку, встановлена ухвалами Печерського районного суду м. Києва під час розгляду скарг ОСОБА_1 на бездіяльність прокуратури.
У зв`язку з невиконанням судових рішень ОСОБА_1 понесла додаткові витрати на звернення до органів прокуратури, втратила змогу отримати роботу, тривалий час була позбавлена можливості захистити свої права, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості на її користь підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 10 000,00 грн.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулався до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 рокута постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року, просила скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Відповідачі у справі як органи досудового слідства, на яких законом покладений обов`язок розкривати, розслідувати належним чином злочини, своїх обов`язків не виконують, вчиняють дії направленні на приховання злочинів, не реєструють у встановленому законодавством порядку заяви в ЄРДР.
Позивач змушена була звертатися до судів, встановлювати бездіяльність відповідачів - прокуратури та поліції неправомірною, витрачати на це свій час, кошти, а також здоров`я, тому вважає, що її позов неповністю розглянутий судами, недостатньо стягнено коштів на відшкодування моральної шкоди, та неправомірно відмовлено у стягненні коштів на відшкодування майнової шкоди. 
Суд апеляційної інстанції не врахував клопотання від 07 липня 2019 року.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 03 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до прокуратури із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яка зареєстрована за вхідним № 214-ЗП.
У зв`язку з невнесенням відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб прокуратури.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури внести відомості до ЄРДР за її заявою про вчинення кримінального правопорушення від 03 квітня 2017 року за вхідним № 214-ЗП та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника.
18 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до прокуратури  з клопотанням про виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року.
ОСОБА_1 неодноразово зверталася до прокуратури із заявами про зобов`язання виконати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2017 року.
Згідно з протоколом прийняттязаяви провчинення кримінальногоправопорушення від 11 травня 2017 року слідчий в особливо важливихсправах МурашовР. В. прийняв уснузаяву від   ОСОБА_1  про кримінальне правопорушення,вчинене прокуроромм. Києва  ОСОБА_3 , щодо невиконання ухвали суду.
11 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася  до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просила зобов`язати службову особу прокуратури  внести викладені у її заяві від 11 травня 2017 року відомості до ЄРДР та розпочати розслідування, оскільки у порушення статті 214 КПК України подана нею заява не зареєстрована та не внесена до ЄРДР.  
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 червня 2017 року зобов`язано службову особу прокуратури, уповноважену на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зареєструвати заяву ОСОБА_1 від 11 травня 2017 року та внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення відповідно до статті 214 КПК України.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у вересні 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Підставою звернення ОСОБА_1 з позовом про відшкодування шкоди є протиправна бездіяльність уповноважених осіб прокуратури щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання відповідних заяв.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.
Згідно із частинами першою, другою, шостою статті 1176 ЦК Українишкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової чи моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилалася на порушення судом апеляційної інстанції пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Згідно зі статтею 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;                        4) закриття справи про адміністративне правопорушення.
Верховний Суд зазначає, що з урахуванням підстав позову статті 1, 2 Закону не застосовуються до спірних правовідносин, а підстав для  відшкодування ОСОБА_1 витрат майнового характеру суди не встановили відповідно до частини шостої статті 1176 ЦК України.
Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , суди дійшли обґрунтованих висновків про наявність підстав для її стягнення в розмірі 10 000,00 грн, оскільки факт бездіяльності прокуратури встановлений ухвалами слідчих суддів від 18 квітня 2017 року та 01 червня 2017 року, якими було зобов`язано уповноважених осіб прокуратури внести відомості до ЄРДР за заявами ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 03 квітня 2017 року та 11 травня 2017 року. Сума шкоди визначена з врахуванням обставин завдання шкоди, її тривалості, тому немає підстав для збільшення її розміру.
Згідно з матеріалами справи клопотання  ОСОБА_1  від 07 липня 2019 року                   (том 2, а. с. 232-234) зводится до прохання розглянути справу відповідно до законодавства та задовольнити позов. 
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не врахував клопотання від 07 липня 2019 року, оскільки суд апеляційної інстанції перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції з урахуванням підстав та предмету позову. 
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                        № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18, викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Верховний Суд зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду                                 від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, провадження № 14-514цс19, вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.
Проте відповідачі рішень не оскаржують.
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі                       № 641/8857/17, провадження № 14-514цс19).
Отже, з урахуванням викладеного відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.
Верховний Суд не бере до уваги клопотання ОСОБА_1 про долучення додаткових доказів, оскільки встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін суд касаційної інстанції відхилив, з огляду на відсутність необхідності заслухати пояснення сторін (статті 43, 402 ЦПК України).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін,      розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 серпня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                                         А. С. Олійник
         Г. І. Усик
        В. В. Яремко