УХВАЛА

29 червня 2021 року 
м. Київ
справа № 440/2692/20
адміністративне провадження № К/9901/20886/21
Cуддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року 
у справі №440/2692/20 за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про встановлення відсутності компетенції, 
УСТАНОВИВ:
Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час проходження навчання у вищому навчальному закладі у розмірі 127223,75 грн.
ОСОБА_1 подано зустрічний позов, в якому останній просив встановити відсутність компетенції Харківського національного університету внутрішніх справ звертатися до адміністративного суду з позовними вимогами про стягнення коштів.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року, залишеним без змін Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчального закладі, у розмірі 127223,75 грн (сто двадцять сім тисяч двісті двадцять три гривні сімдесят п`ять копійок).
Не погодившись із вищевказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
Однак, ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року касаційну скаргу відповідача повернуто у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.
02 червня 2021 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). 
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Проаналізувавши касаційну скаргу, встановлено, що вона містить посилання на пункти 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підстави касаційного оскарження.
В обгрунтування вказаних підстав, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях вирішили справу без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року в справі №826/18956/16, а саме про те, що вищий навчальний заклад не є суб`єктом владних повноважень. 
Також, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, просить застосувати норму права згідно приписів ст. 1215 Цивільного кодексу України, оскільки в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції, як і суд першої інстанції, вирішив справу без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 11.02.2019 року у справі № 617/640/16-ц, та у постанові від 20.06.2018 року у справі № 501/2500/15-ц про те, що заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, не підлягають поверненню, навіть якщо були «безпідставно» набуті.
Разом з тим, суд відхиляє посилання відповідача на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року в справі №826/18956/16, від 11.02.2019 року у справі № 617/640/16-ц, та у постанові від 20.06.2018 року у справі № 501/2500/15-ц, оскільки скаржник не зазначає яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами попередніх інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та не указує щодо застосування якої саме норми права в ній викладено висновок.
При цьому, обов`язковою умовою є подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду та у якій подається касаційна скарга).
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Разом з тим, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Проаналізувавши вказані вище постанови Верховного Суду, слід зазначити, що правовідносини між даною справою та вказаними справами не є подібними. Разом з тим, касаційна скарга не містить будь-якого обґрунтування подібності таких правовідносин.
Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Посилаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник просить відступити від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, який був застосований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні,  у відношенні приписів частини 4 статті 5 КАС України щодо можливості прийняття від вищого навчального закладу адміністративного позову до колишнього студента такого навчального закладу щодо стягнення з нього грошових сум та вартості засобів до існування, одержаних від держави у період навчання у такому вищому навчальному закладі.
Також, відповідач просить відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №804/285/16, який був застосований судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, оскільки застосування такої правової позиції вступає в протиріччя з приписами Міжнародного договору, а саме Додаткової конвенції про скасування рабства, работоргівлі та інститутів і звичаїв, подібних до рабства від 07.09.1956 року.
Скаржник, зазначивши про необхідності відступлення від висновків Верховного Суду не вказав, яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував, щодо питання застосування якої було зроблено висновок Верховним Судом у справі №804/285/16 від 12.12.2018 року, та не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися; а також вмотивовано не обґрунтував, у чому саме полягає необхідність відступлення від висновку Верховного Суду та з чим це пов`язано.
Разом з тим, скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме Додаткової конвенції про скасування рабства, работоргівлі та інститутів і звичаїв, подібних до рабства від 07.09.1956 року до спірних правовідносин.
Однак, вірно пославшись на пункт 3 частину 4 статті 328 КАС України, скаржником не вказано норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із оскаржуваними судовими рішеннями та обґрунтування такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.    
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені  статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до  КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.    
Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей  328,  330,  332,  359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2021 року у справі №440/2692/20 за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету внутрішніх справ про встановлення відсутності компетенції - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                     В. Е. Мацедонська