УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
4 червня 2021 року
м. Київ
справа № 615/795/19
провадження № 61-2513ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., 
учасники справи:
позивач - керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області, 
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1 , 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1  на додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2021 року у справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів, скасування запису про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів, скасування запису про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки. 
Рішенням Валківського районного суду Харківської області від 4 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково, рішення Валківського районного суду Харківської області від 4 березня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області № 15708-СГ від 31 серпня 2017 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га, у тому числі рілля площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321283500:01:000:0355, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області.
Скасовано запис про право власності № 22697400 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321283500:01:000:0355, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області. 
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321283500:01:000:0355, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області. 
У іншій частині позову відмовлено. 
Додатковою постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2021 року стягнено з Головного управління Держгеокадастру в Харківській області та ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області по 14 945,41 грн з кожного у відшкодування судового збору. 
Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що, ухвалюючи судове рішення, не вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із додатковою постановою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2021 року, ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить змінити зазначене судове рішення, звільнивши його від обов`язку відшкодувати судовий збір прокуратурі Харківської області.
Ухвалою Верховного Суду 26 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.
Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено. 
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Підставою касаційного оскарження додаткової постанови Харківського апеляційного суду від 22 січня 2021 року заявник вказує неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 2-3901/08-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу і може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
Судом апеляційної інстанції установлено, що рішенням Валківського районного суду Харківської області від 4 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково, рішення Валківського районного суду Харківської області від 4 березня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено частково. 
Визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру в Харківській області № 15708-СГ від 31 серпня 2017 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га, у тому числі рілля площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321283500:01:000:0355, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області.
Скасовано запис про право власності № 22697400 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321283500:01:000:0355, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області. 
Зобов`язано ОСОБА_1 повернути державі в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 2,0000 га, кадастровий номер 6321283500:01:000:0355, розташовану за межами населених пунктів на території Костівської сільської ради Валківського району Харківської області. 
У іншій частині позову відмовлено. 
Харківським апеляційним судом також установлено, що питання щодо розподілу судових витрат під час прийняття постанови від 17 листопада 2020 року не вирішено.
Звертаючись з позовом, прокуратура Харківської області відповідно до вимог ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» сплатила судовий збір у розмірі 13 887,33 грн, з апеляційною скаргою - 20 830,99 грн.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Суд апеляційної інстанції встановивши, що переглядаючи рішення суду першої інстанції від 4 березня 2020 року, судові витрати між сторонами не розподілено, дійшов правильного висновку про прийняття додаткової постанови і стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Харківській області та ОСОБА_1 на користь прокуратури Харківської області грошових коштів у відшкодування судового збору.
Посилання заявника на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 2-3901/08-ц, відхиляються касаційним судом з огляду на наступне. 
Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).
Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Статтею 22 цього Закону визначено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.
Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначений у статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування 
пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову; перевірити, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». 
Вказаний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 9 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження 
№ 11-795заі19). 
Велика Палата Верховного Суду не вважала за необхідне відступити від такого висновку, про що вказала у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).
Керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду з позовом, предметом якого є визнання незаконними наказів, скасування запису про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки. 
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 30 квітня 2015 року, проте до суду у зв`язку із порушенням прав не звертався. 
Даний позов не зачіпає порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосується соціального і правового захисту ветеранів війни - учасників бойових дій. 
Отже доводи про те, що заявник звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», є необґрунтованими.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2021 року є необґрунтованою, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення. Судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики. З огляду на викладене відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.  
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Оскільки оскаржувана додаткова постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою, прийнятою з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2021 року суд відмовляє.
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на додаткову постанову Харківського апеляційного суду від 22 січня 2021 року у справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконними наказів, скасування запису про державну реєстрацію права власності та повернення земельної ділянки. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                                  С. О. Карпенко 
         В. М. Ігнатенко
         В. А. Стрільчук