УХВАЛА
02 червня 2021 року
м. Київ
Провадження № 13-86зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,         ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 
перевірила заяву ОСОБА_20 про перегляд вироку Апеляційного суду Луганської області від 01 серпня 2002 року за виключними обставинами і
ВСТАНОВИЛА:
За вироком Апеляційного суду Луганської області від 01 серпня 2002 року, залишеним без зміни ухвалою Верховного Суду України від 08 квітня 2003 року,  ОСОБА_20 засуджено ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, ст. 69, ст. 17 пунктами «а», «г», «з» ст. 93, пунктами «а», «г», «е», «з»               ст. 93, ч. 2 ст. 223, ст.17 ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 117 Кримінального кодексу України 1960 року із застосуванням положень ст. 42 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
01 квітня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ, Суд) ухвалив остаточне рішення у справі «Фарзієв та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_20 (заява 77389/17) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення. У зв`язку зі встановленими порушеннями прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання порушень становить достатню справедливу сатисфакцію. 
28 травня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) надійшла заява ОСОБА_20 , підписана ним 24 травня 2021 року, у якій він просить переглянути вищевказаний вирок апеляційного суду щодо нього за виключними обставинами у зв`язку з ухваленням ЄСПЛ рішення щодо нього, скасувати цей вирок, та передати кримінальне провадження до Апеляційного суду Луганської області для постановлення нового вироку сумісного в частині призначення покарання зі ст. 3 Конвенції.
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_20 необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
01 квітня 2021 року рішенням ЄСПЛ у справі «Фарзієв та інші проти України» встановлено порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_20 , стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. 
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме: оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_20 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження             у певних справах на національному рівні після прийняття рішень ЄСПЛ                       від 19 січня 2000 року, встановлене Судом порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutio in integrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції. 
Щодо ОСОБА_20 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду вироку апеляційного суду та його скасування, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_20 відсутні.
Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Відмовити у відкритті провадження за заявою засудженого ОСОБА_20 про перегляд вироку Апеляційного суду Луганської області від                       01 серпня 2002 року з підстав встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом.
Заяву з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	                     ОСОБА_1   	
  Судді:                            ОСОБА_2                                          ОСОБА_11 
ОСОБА_3                                             ОСОБА_12 
ОСОБА_4                                         ОСОБА_13 
ОСОБА_5                                                ОСОБА_14 
ОСОБА_6                                              ОСОБА_15 
ОСОБА_7                                     ОСОБА_16 
ОСОБА_8                                           ОСОБА_17                
ОСОБА_9                                       ОСОБА_18 
ОСОБА_10                                      ОСОБА_19