ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 826/27539/15
адміністративне провадження № К/9901/26660/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді -  Єзеров А.А., Кравчук В.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 (судді - Шелест С.Б., Кузьмишин О.М., Пилипенко О.Є.)  у справі за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Приватного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, треті особи: Приватне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк", ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Неопол-Ваші Меблі" про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
встановив:
У грудні 2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію приватного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна Марина Анатоліївна звернулася до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України в якому просить:
-визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка О.А. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №25459737 від 21.10.2015;
-зобов`язати Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України зареєструвати за публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, пр. Перемоги, 19, кв. 53;
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.05.2010 між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та третьою особою - ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір №3263, відповідно до якого ОСОБА_1 (Іпотекодавець) з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору №277 від 31.05.2010, укладеного між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та третьою особою - ТОВ «Неопол-Ваші меблі», передає, а Банк (Іпотекодержатель) приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених Іпотечним договором, нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 48,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 5.1.6 Договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов`язання (тієї чи іншого частини), воно не буде виконане.
Оскільки Боржник - ТОВ «Неопол-Ваші меблі» не виконав свого зобов`язання за кредитним договором №277 від 31.05.2010, ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної М.А. відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» 31.07.2015 за №31/1-21883 направив письмову вимогу про усунення порушення.
Оскільки третіми особами - ОСОБА_1 та ТОВ «Неопол-Ваші меблі» вимогу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від 31.07.2015 за №31/1-21883 залишено без задоволення, у позивача виникло право на задоволення забезпеченої іпотекою вимоги, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у зв`язку з чим позивач звернувся до державного реєстратора із заявою та доданими до неї документами для здійснення реєстрації права власності вказаної трикімнатної квартири за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».
Рішенням державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка О.А. №25459737 від 21.10.2015 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих підстав, що у поданій вимозі від 31.07.2015 відсутні відомості щодо попередження іпотекодавця та боржника про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; заявником не надано копію письмового рішення Іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність відповідно до вимог п.7.6.1 Іпотечного договору від 31.05.2010; у поданому поштовому повідомленні про отримання письмової вимоги ТОВ «Неопол-Ваші Меблі» неможливо встановити уповноважену особу отримувача даної вимоги, оскільки відсутні відомості, що дана фізична особа уповноважена приймати кореспонденцію ТОВ «Неопол-Ваші Меблі», таким чином неможливо встановити завершення 30-денного строку про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимог. 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідачем протиправно відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що призвело до порушення прав та законних інтересів позивача.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка О.А. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 25459737 від 21.10.2015.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 скасовано та ухвалено нову про відмову у задоволенні позову повністю.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем подано повний перелік документів визначений законом для вчинення відповідної реєстраційної дії. 
Відмовляючи у задоволенні позову про зобов`язання зареєструвати за ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» право власності на трикімнатну квартиру, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення такої дії є дискреційними повноваженнями реєстратора.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та ухвалюючи нову про відмову в позові повністю, суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначені в оскаржуваному рішенні реєстратора обставини відмови у вчиненні спірної реєстраційної дії, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону №1952-IV, є підставою для відмови у державній реєстрації, а тому відсутні підстави для висновку про невідповідність оспорюваного рішення вимогам вказаного Закону.
Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що спірні правовідносини не порушують права позивача, оскільки в ході розгляду справи встановлено факт припинення зобов`язань боржника ТОВ «Неопол-Ваші Меблі» за кредитним договором.
З рішенням суду апеляційної інстанції не погодився позивач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що судом апеляційної інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, не досліджено належним чином докази, які мають значення для правильного вирішення спору та ухвалено рішення, яке підлягає скасуванню.
Зокрема посилався на те, що у зв`язку з залишенням іпотекодавцем вимоги банку про повернення заборгованості за кредитним договором без уваги, у банка виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв`язку з чим банк не був позбавлений встановленого договором та Законом права звернення до державного реєстратора за вчиненням реєстрації дії - реєстрації права власності на предмет іпотеки, в чому йому протиправно відмовлено.
Відзиву на касаційну скаргу до суду не надходило.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Розглядаючи справу та приймаючи рішення по суті позовних вимог суди вважали, що між сторонами існує публічно-правовий спір, у зв`язку з чим розгляд даної справи слід здійснювати за правилами адміністративного судочинства.
З такими висновками суддів колегія не погоджується з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини другої   статті 2 КАС України   (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності   Конституцією   чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Відповідно до пункту 7 частини першої   статті 3 КАС України   суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Згідно із частиною другою   статті 4 КАС України   юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких   законом   установлений інший порядок судового вирішення.
Пунктом 1 частини другої   статті 17 КАС України   визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017р.), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.
Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17, від 19.02.2020 у справі №1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла наступних висновків:
"До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких   законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.".
Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17).
Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не враховувати запропонований підхід під час вирішення цієї справи. 
Виникнення спірних правовідносин у даній справі обумовлені наявністю майнових вимог Банку на нерухоме майно (квартиру) (власником якої є третя особа - ОСОБА_1 ), в результаті укладеного договору іпотеки, згідно з яким Банк є іпотекодержателем за кредитним договором, укладеним з ТОВ Неопол-Ваші Меблі", та незгодою позивача з рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації права власності банку на предмет іпотеки.
Фактично, спірні правовідносини у даній справі виникли між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк»), від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та ТОВ Неопол-Ваші Меблі" і Хайдук О.О. стосовно виконання кредитного договору та договору   іпотеки. 
Таким чином, спірні правовідносини у цій справі пов`язані з невиконанням умов цивільно-правових договорів (кредитного та іпотечного), взаємні права та обов?язки між учасниками справи носять договірний характер і не пов?язані з виконанням владних управлінських функцій, а тому такий спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, а з врахуванням  суб`єктного складу сторін, має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України Суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. 
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
З огляду на зазначене, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.
Відповідно до статті 239 КАС України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі. 
Керуючись ст. 341, 345, 349, 354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
постановив:
Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк"- задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.01.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.01.2018 - скасувати.
Провадження у справі №826/27539/15 за позовом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Приватного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України, треті особи: Приватне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк", ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Неопол-Ваші Меблі" про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук