ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

01 червня 2021 року                                                                    м. Чернівці
справа № 727/3995/20
провадження 22-ц/822/537/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 червня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернулася  в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 21 березня 2019 року між сторонами був зареєстрований шлюб Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01 серпня 2019. Позивач зазначає, що з моменту народження малолітній син проживає з нею та вона самостійно матеріально утримує дитину, так як батько частково приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини, не займається вихованням дитини і її духовним розвитком.
У квітні 2020 року відповідачем було перераховано незначну суму грошових коштів на утримання сина, а саме: 14.04.2020 року відповідач перерахував 300 грн. на рахунок позивачки, а 16.04.2020 року – 500грн. Вважає, що сума у 800 грн. є меншою ніж мінімально гарантований розмір аліментів для дитини відповідного віку. Просила стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини в розмірі Ѕ частини всіх його доходів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Також просила стягнути з відповідача аліменти за минулий період, а саме з 01.02.2020р. по 30.04.2020р. в сумі 1868,50грн. з урахуванням часткових виплат, здійснених відповідачем,  враховуючи, що у період з 01.02.2020 р. по 30.04.2020 рік мінімальний гарантований розмір аліментів для дитини відповідного віку (до 6 років) становив 889, 50 коп., а отже до сплати підлягає сума 1868,50 грн. (889,50 * 3 = 2 668,50 грн. – 800 грн.).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі Ѕ частини всіх доходів відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 за минулий час, а саме з 01.02.2020 року по 30.04.2020 рік в сумі 1868,50 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави - судовий збір в розмірі 840,80грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 червня 2020 року скасувати та постановити нове, відповідно до якого, позов задовольнити частково визначивши аліменти в розмірі ј всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 13.05.2020 року до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позову відмовити за безпідставністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права, що в своїй сукупності, призвело до порушення законних прав та інтересів апелянта.
Ним була подана заява про визнання позову, в той же час, він не є фахівцем в галузі права, та не зрозумів яку саме заяву на той час він мав би подати. Зазначає, що він як батько зобов`язаний сплачувати аліменти, та визнавав позов щодо стягнення аліментів, однак не в тому розмірі, що просила позивач. 
Заявлений позов визнає частково в розмірі ј частки від усіх видів доходів, як регламентує положення ст.183 СК України, та не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дитини, однак в силу наявних життєвих обставин він не має можливості проводити сплату аліментів в розмірі, який просить позивачка. На даний момент він немає постійного доходу. 
Посилання суду у мотивувальній частині, що відповідач отримує постійний дохід є помилковим, оскільки він ніколи не працював у ТзДВ «Денисівка», більше того посилання в судовому рішенні стосується абсолютно іншої особи, яка немає відношення до даної справи. 
Рішення суду в частині стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.02.2020 року по 30.04.2020 рік в сумі 1868,50 грн. вважає безпідставним, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 21 березня 2019 року був зареєстрований Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . За період їх спільного проживання в шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина – ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 01 серпня 2019. 
Судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою, вона самостійно матеріально утримує дитину, так як батько частково приймає участі в матеріальному забезпеченні дитини, не займається вихованням дитини і її духовним розвитком.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.
Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей та фінансових можливостей.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, посилаючись на довідку ТзДВ «Денисівка» від 05.04.2019 року, зазначив, що відповідач працює на посаді водія автотранспортних засобів, його дохід за період з 01.10.2018 року по 31.03.2019 року складає 28785,15 грн. 
Однак зазначеної довідки матеріали справи не містять, крім того з рішення вбачається, що довідка стосується зовсім іншої особи – «відповідач ОСОБА_5 ». 
Відповідно до ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Оскільки законодавством визначено мінімальний розмір частки на одну дитину в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу), суд першої інстанції безпідставно визначив аліменти в розмірі Ѕ частки доходу відповідача, жодним чином це не обгрунтувавши. Крім того належних та допустимих доказів працевлаштування відповідача, розміру його заробітку та доходів матеріали справи не містять. 
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що він постійного місця роботи не має.
Стягуючи з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина за минулий час, а саме з 01.02.2020 року по 30.04.2020 рік в сумі 1868,50 грн. суд першої інстанції жодним чином не мотивував цього.
Крім того, не звернув уваги на наступне. 
Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині.
Позивачкою в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, не наведено у доводах позовної заяви та не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для задоволення цих вимог. 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позивачка на підтвердження вчинення нею дій щодо одержання від відповідача аліментів надала  роздруківки листування з електронної переписки між нею та відповідачем. Однак суд не бере це до уваги, оскільки вони не є належними та допустимими доказами. 
Апеляційний суд вважає, що позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати або невиконання домовленості сторін щодо участі в утриманні дитини.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом порушені норми процесуального та неправильно застосовані норми матеріального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення в частині розміру стягуваних аліментів з Ѕ на ј частину всіх доходів відповідача, скасування рішення в частині стягнення аліментів за минулий час, а саме з 01.02.2020 року по 30.04.2020 рік в розмірі 1868,50 грн. та відмови в позові в цій частині. В решті рішення слід залишити без змін. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 червня 2020 року в частині розміру стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити з Ѕ на ј частини всіх доходів відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 26 червня 2020 року в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час, а саме з 01.02.2020 року по 30.04.2020 рік в розмірі 1868,50 грн. скасувати.
В позові в цій частині – відмовити. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий                                                 І.Б. Перепелюк 
Судді                 І.Н. Лисак
І.М. Литвинюк