Номер провадження: 22-ц/813/7468/20 
Номер справи місцевого суду: 947/6698/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 27

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2021 року                                                                м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Феленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів іпотеки та скасування запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою, - 

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2020 року ОСОБА_3 звернулася з позовною заявою в якій просила суд визнати недійсними договори іпотеки від 16 лютого 2018 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052 та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051 розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстровані в реєстрі №268 та №270 а також скасувати записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052 та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051 розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , внесені на підставі договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованих в реєстрі за №268 та №270 (а.с 1-29).
19 червня 2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Луняченко В.О.) задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів іпотеки та скасування запису з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою. Визнано недійсними договори іпотеки від 16 лютого 2018 року, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052 та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051 розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстровані в реєстрі №268 та №270. Скасовано записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно щодо земельних ділянок, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052 та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051 розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , внесені на підставі договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованих в реєстрі за №268 та №270 (а.с. 115-118).
07 липня 2020 року канцелярією Київського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення від 19 червня 2020 року. Апелянт просив скасувати рішення вказане рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року, укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрованих в реєстрі за № 268 та № 270 (а.с. 124-132).
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні 03 червня 2021 року представник позивача – ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомленні належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що правочини у вигляді договорів іпотеки від 16.02.2018 року укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо земельних ділянок: площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та площею 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:051, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконним, так як були укладені під час дії забезпечення позову у вигляді арешту на земельну ділянку, яка була розділена на дві зазначені частини, а крім того, враховуючи обізнаність сторін про існування судового спору щодо оспорювання права власності за ОСОБА_1 на дані земельні ділянки, дії мають ознаки фіктивного правочину, який укладений лише з наміром ускладнити виконання рішення суду. Також суд першої інстанції зазначив, що враховуючи недійсність правочинів, які були офіційно зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою із встановленням відповідних заборон, зазначені записи підлягають скасуванню, так як недійсні правочини не мають юридичних наслідків, окрім їх недійсності.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає за потрібне зазначити наступне.
У рішеннях судів, які набрали законної сили по цивільній справі № 520/12641/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, скасування державної реєстрації встановлені наступні обставини.
ОСОБА_9 на праві приватної власності належало нерухоме майно, у тому числі: 26/50 частин житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 248,7 кв. м, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 1983 року № 3-7240, дата реєстрації 15 липня 1983 року; та земельна ділянка, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД № 061019 від 01 липня 2004 року, зареєстрованого за № 0104505000967, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер.
За життя ОСОБА_9 склав заповіт, який посвідчений 29 березня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Василенко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1269, згідно з яким ОСОБА_9 на випадок своєї смерті здійснив розпорядження, а саме усе майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право, яке йому буде належати на день смерті, заповів – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 син померлого ОСОБА_9 – ОСОБА_8 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 , третя особа – приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Василенко О. В., про визнання заповіту недійсним та просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт від 29 березня 2014 року, складений ОСОБА_9 на ім`я ОСОБА_3 , та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 26/50 частин будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0633 га за вказаною адресою після смерті ОСОБА_9 . 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 було укладено мирову угоду, відповідно до якої:
- за ОСОБА_8 визнано право власності: на 1/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається відповідно до технічного паспорта від 18 вересня 2014 року з житлового будинку – літ. А, сарай – літ. В, И, К, П, Т, гараж – літ. Ч, вбиральня – літ Я, Л, альтанка – літ. З, 1, 2, 4, 8, 10-12 – огорожа, І, ІІ, IV, V – мостіння, III, IV – шахта, що відкрилась після смерті ОСОБА_9 та належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 1983 року № 3-7240, дата реєстрації 15 липня 1983 року; на 1/3 частку земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_9 та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД № 061019 від 01 липня 2004 року та зареєстрованого за № 0104505000967, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010;
- за ОСОБА_3 визнано право власності: на 2/3 частини від 26/50 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що складається відповідно до технічного паспорта від 18 вересня 2014 року з житлового будинку – літ. А, сарай – літ. В, И, К, П, Т, гараж – літ. Ч, вбиральня – літ. Я, Л, альтанка – літ. З, 1, 2, 4, 8, 10-12 – огорожа, І, II, IV, V – мостіння, III, IV – шахта, що відкрилась після смерті ОСОБА_9 та належала йому на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 1983 року № 3-7240, дата реєстрації 15 липня 1983 року; та на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,0633 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що відкрилась після смерті ОСОБА_9 та належала померлому на підставі державного акта про право власності на земельну ділянку серія ОД № 061019 від 01 липня 2004 року та зареєстрованого за № 0104505000967, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010.
У рішеннях судів, які набрали законної сили по цивільній справі № 520/12641/17 також встановлено, що 08 лютого 2017 року ОСОБА_6 , що діяв від імені ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б. Б., зареєстрованої в реєстрі за № 242, уклав 08 лютого 2017 року договори купівлі-продажу з ОСОБА_7 . Згідно з даними договорами ОСОБА_7 придбав нерухоме майно: 26/50 частин житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 248,7 кв. м та був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І. В., зареєстрований в реєстрі за № 122, за умовами якого ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_7 придбав нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Як вбачається з постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 520/12641/17, 08 лютого 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відкрито розділ та проведено реєстрацію земельної ділянки (а.с. 48).
08 лютого 2017 року зареєстровано право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 лютого 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І. В., зареєстрованого в реєстрі за № 122.
20 березня 2017 року зареєстровано право власності – за ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою С. А., зареєстрованого в реєстрі за № 557 (а.с. 48).
01 серпня 2017 року зареєстровано право власності – за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01 серпня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калінюк Г. О., зареєстрованого в реєстрі за № 676.
11 жовтня 2017 року право власності ОСОБА_1 погашено на підставі заяви про поділ об`єкта нерухомого майна від 21 вересня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А. С., зареєстрованої в реєстрі за № 2109 (а.с. 49).
Під час розгляду цивільної справи № 520/12641/17 рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно 26/50 частин житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 248,7 кв. м, укладений між ОСОБА_9 , від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б. Б., зареєстрованої в реєстрі за № 242, діяв ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І. В., зареєстрований в реєстрі за № 123. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08 лютого 2017 року, а саме стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, укладений між ОСОБА_9 , від імені якого на підставі довіреності від 24 липня 2006 року, посвідченої приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області Бородавко Б. Б., зареєстрованої в реєстрі за № 242, діяв ОСОБА_6 , та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Копейчиковим І.В., зареєстрований в реєстрі за № 122. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено (а.с. 42).
Постановою Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 30 серпня 2019 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2018 року скасовано в частині відмови в позовних вимогах щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів іпотеки, скасування державної реєстрації права власності та скасування запису майна обтяження майна іпотекою та встановлення заборони. Скасовано записи про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельні ділянки, площею 0,0316га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052,та площею 0,0317га, кадастровий номер 5110136900:34:004:051, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2/3 частини земельної ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та площею 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини цих земельних ділянок. В позовних вимогах щодо визнання недійсними договорів іпотеки від 16 лютого 2018 року та в скасуванні записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборони відмовлено (а.с. 8-15 зворот).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2020 року у справі № 520/12641/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року залишено без змін (а.с. 37-55).
Як вбачається з рішень судів, які набрали законної сили по цивільній справі № 520/12641/17, на підставі заяви ОСОБА_1 про поділ об`єкта нерухомого майна від 21 вересня 2017 року № 2109, засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А. С., стосовно земельної ділянки, площею 0,0633 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0010, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , створені земельні ділянки: площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0052, та 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, які розташовані за тією ж адресою та зареєстровані за ОСОБА_1 (а.с. 9).
Як вбачається з ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2017 року про забезпечення позову, накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо земельної ділянки, площею 0,0633 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 5110136900:34:004:0010, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №270, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0317 га, кадастровий номер 5110136900:34:004:0051, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-18 зворот), а також укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., зареєстрований в реєстрі за №268, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,0316 га, кадастровий номер 5110136900:34:0004:0052, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-21 зворот).
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з набранням законної сили рішенням по справі № 520/12641/17, учасниками якої були ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , предметом якої, окрім іншого, було визнання недійсними договорів іпотек та скасування записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно, повторний розгляд позовних вимог ОСОБА_3 був неприпустимим (а.с. 129). 
Апеляційний суд, не погоджуючись з посиланнями апелянта, зазначає наступне.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до постанови Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у справі №520/12641/17 позивачем ОСОБА_3 не були дотримані положення глави 4 ЦПК України щодо суб`єктного складу учасників цивільного процесу, оскільки позов про визнання недійсними договорів іпотеки та скасуванні записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою та встановлення заборони заявлений не до ОСОБА_4 , що не позбавляє її права звернутись до суду за захистом порушеного права до сторони правочину (а.с. 15 зворот).
З огляду на це, апеляційний суд зазначає, що викладена вище позиція в постанові Одеського апеляційного суду від 27 червня 2019 року свідчить про можливість звернення повторно до суду з позовом, однак вже до належного відповідача, а тому висновки, висловлені представником апелянта з даного приводу, є помилковими.
Апеляційний суд також враховує, що рішеннями Київського районного суду м. Одеси, Одеським апеляційний судом та Верховним Судом у справі №520/12641/17 було встановлено незаконність придбання ОСОБА_1 зазначеної земельної ділянки, скасовано державну реєстрацію права власності на дані земельні ділянки за ОСОБА_1 та витребувано в нього спірні земельні ділянки на користь ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що визнання в рішеннях суду, які набрали законної сили по цивільній справі № 520/12641/17, недійсності правочинів встановлює їх недійсність з моменту вчинення, тобто з моменту укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 лютого 2017 року, на підставі якого ОСОБА_1 отримав право власності на земельну ділянку, яку в подальшому розділив на дві. 
Апеляційний суд також враховує, що в постанові Одеського апеляційного суду від 27.06.2019 року зазначено про обізнаність відповідача, ОСОБА_1 про той факт, що позивач звернулась з позовом до нього про витребування спірної земельної ділянки (а.с. 15).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Тому, враховуючи даний факт, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, укладаючи правочини, ОСОБА_1 знав про існування судового спору стосовно даного майна і повинен був повідомити про існування такого спору ОСОБА_4 . Апеляційний суд також погоджується з тим, що обізнаність обох учасників правочину про існування судового спору стосовно оспорювання права власності на майно яке є предметом такого правочину, свідчить про те, що сторони правочину намагались лише ускладнити виконання можливого рішення суду першої інстанції без наміру створення інших правових наслідків, що має ознаки фіктивного правочину, який згідно з положеннями ст. 234 ЦК має визнаватись судом недійсним.
Крім того, судом першої інстанції 01.11.2017 року по справі № 520/12641/17 було винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .
Тобто, на момент укладення правочинів 16.02.2018 року відносно земельних ділянок виділених з єдиної земельної ділянки було накладено арешт.
В апеляційній скарзі представник апелянта вказує, що перевіряючи документи та відомості щодо предметів іпотек в ході укладення спірних договорів, реєстратором не виявлено будь-яких обмежень щодо земельних ділянок, які б за кадастровим номером, площею, іншими ідентифікуючими ознаками були тотожними із земельними ділянками – предметами іпотек, з огляду на що укладені договори іпотеки та їх державна реєстрація, на думку представника апелянта, є правомірними (а.с. 129).
Апеляційний суд з даного приводу зазначає, що відсутність інформації щодо обтяжень на спірні земельні ділянки пов`язана з тим, що відбувся їх поділ, а тому, як наслідок, було змінено кадастровий номер з одного на два різних, однак, як зазначено в рішеннях судів, які набрали законної сили у справі № 520/12641/17, спірні земельні ділянки не слід вважати іншим новоутвореним майном.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 11.07.2018 року в цивільні справі №509/5216/13-ц той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не було зареєстровано у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо.
З огляду на це, апеляційний суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 не мав права на укладення з ОСОБА_4 договорів іпотеки.
Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.
На підставі вищезазначеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складено 14 червня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                А.І. Дришлюк

03.06.2021 року                                                                 м. Одеса