ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 р. 	Справа № 440/6086/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання  Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Науково-виробничого приватного підприємства "Медпромсервіс" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 (суддя Г.В. Костенко,  вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава 36009, повний текст складено 11.03.21 по справі № 440/6086/20
          за позовом          Науково-виробничого приватного підприємства "Медпромсервіс"  
          до          Дніпровської митниці Державної митної служби                  
          про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Науково-виробниче приватне підприємство "Медпромсервіс" (надалі - НВПП "Медпромсервіс", позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської митниці Держмитслужби (надалі також - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000087/1 від 06.10.2020.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.10.2020 до Дніпровської митниці Держмитслужби для митного контролю та оформлення відповідно до зовнішньоекономічного контракту №3 від 20.05.2020 НВПП "Медпромсервіс" подана електронна митна декларація №UA110320/2020/009870 для митного оформлення товару. Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000087/1 від 06.10.2020, яке позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивачем надано всі необхідні документи на підтвердження здійснення поставки товару та проведення оплати за такий товар.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.
В обґрунтовування апеляційної скарги позивач зазначив, що висновки суду першої інстанції про правомірність рішення про коригування митної вартості у зв`язку з ненаданням позивачем до митного оформлення банківських платіжних документів на оплату транспортних витрат, заявок, наявність яких передбачена пунктом 1.3. Договору про транспортно-експедиційне обслуговування від 03.12.2019 року № 03/12/2019-1, відсутністю в рахунку-фактурі від 21.09.2020 року відомостей щодо порядку розрахунків між сторонами; відсутність посилань у довідці транспортних витрат від 21.09.2020 № 342421 на комерційні документи щодо партії товару, не подання жодного документа щодо вартості страхування, хоча згідно п. 2.2.2. Договору про перевезення від 03.12.2019 року №03/12/2019-1 за дорученням та за рахунок клієнта експедитор здійснює страхування вантажу є необґрунтованими та безпідставними.
Так, позивач, на виконання вимог ст. 53 Митного кодексу України, з метою визначення митної вартості імпортованих товарів, надав до відповідача усі необхідні документи. Детальний аналіз наданих документів, дає підстави зрозуміти реальну ціну товарів та подальшого формування їх митної вартості за ціною договору. Також зазначає, що позивач не надав додаткових, запитуваних митним органом документів з тих підстав, що вважає вимоги відповідача незаконними, а тому скористався наданим ч. 6 ст. 53 митного кодексу України правом на не подання запитуваних документів. Крім того, позивач керувався ч. 5 ст. 53 Митною кодексу України, якою передбачена заборона для митного органу вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь - які інші документи, відмінні від тих, що зазначені у цій статті.
Жодних відомостей, які б вказували на те, що декларант повинен надавати відповідачу, а також до суду заявки на здійснення транспортно - експедиційного обслуговування - не передбачено.
Крім того, відповідачем взагалі не зазначено, яким саме чином порядок розрахунку між сторонами та банківські платіжні документи на оплату транспортних витрат дає можливість визначити ціну та встановити митну вартість товарів. Рахунок-фактура від 21.09.2020 №АІІ-4307027 є підтвердженням того, саме яка ціна була сплачена за відповідний товар.
Також позивач заперечує проти укладання договору страхування вантажу, а відповідач не надав належних доказів його укладання, а тому відповідач безпідставно зазначає про ненадання таких договорів, оскільки згідно з п. 8 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, на декларанта покладається право, а не обов`язок на подання договорів страхування. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 01.06.2021 представник позивача, Коротич П.В., та представник відповідача, Дудник В.І., підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що НВПП "Медпромсервіс" у встановленому законом порядку зареєстроване як юридична особа, код ЄДРПОУ 32256828 (а.с.34).
20.05.2020 між НВПП "Медпромсервіс" (покупець) та "GERBON INTERNATIONAL TRADE CO., LIMITED" (Китай) укладено контракт №3 від 20.05.2020 (а.с.9-11).
З метою митного оформлення товару, отриманого за зазначеним вище контрактом, НВПП "Медпромсервіс" до Дніпровської митниці Держмитслужби 05.10.2020 надана електронна митна декларація №UA110320/2020/009870 (а.с.53-55) на товар: "Ролики з арматурою з недорогоцінних металів (з кріпильними пристосуваннями зі сталі), поворотні, з коліщатами з пластмаси або гуми, використовуються для медичних меблів" та "Фурнітура зі сталі, що використовується для виробництва медичних меблів".
Митною декларацією №UA110320/2020/009870 митну вартість задекларованого товару заявлено позивачем, як таку, що визначена за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
До митної декларації декларантом було подано наступні документи: пакувальний лист б/н від 04.08.2020, рахунок-проформа №РІ-GB2005745 від 22.05.2020, рахунок-фактура №РІ-GB2005745 від 04.08.2020, кономерсант №LGZODS20729520ODS від 04.08.2020, автотранспортна накладна №380305 від 30.09.2020, декларація про проходження товару №РІ-GB2005745 від 04.08.2020, банківський платіжний документ №22 від 27.05.2020, банківський платіжний документ №28 від 06.07.2020, рахунок-фактура про надання транспортно-еспедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №AU-4307027 від 21.09.2020, документ на підтвердження вартості перевезення товару №342421 від 21.09.202, прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 01.05.2020, зовнішньоекономічний договір (контракт) №3 від 20.05.2020, договір про надання послуг митного брокера №2/20 від 03.01.2020, договір (контракт) про перевезення №03/12/2019-1 від 03.12.2019, інші некласифіковані документи від 15.02.2019, єдиний уніфікований документ на розміщення та тимчасова зберігання товарів №16-70-62/291 від 02.10.2020.
З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення декларантом митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, використовуючи право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, з урахуванням п.3 ст. 53 МКУ, в рамках проведення консультацій з метою обгрунтування вибору методу визначення митної вартості, декларанта зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; прайс-лист на весь асортимент продукції виробника товару; документи, що підтверджують вартість транспортних, страхових витрат; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Листом від 06.10.2020 №06/10-1 митний брокер позивача повідомив, що протягом 10 календарних днів немає можливості надати додаткові документи (а.с.73).
06.10.2020 відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000087/1 (а.с.25), яким загальну митну вартість товару визначено на рівні 8344,31 USD.
У зв`язку із прийняттям рішення про коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000087/1 від 06.10.2020, відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110320/2020/00270 (а.с.59-60), якою повідомлено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з причини: порушено вимоги ст.52 та ст.58, 64 Митного кодексу України в частині заявлення митної вартості товару.
Не погодившись з рішенням Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000087/1 від 06.10.2020, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність об`єктивного документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості товару, відповідачем обґрунтовано прийнято рішення про коригування митної вартості товару за другорядним методом (резервним методом) згідно ст. 64 МК України.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України).
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України).
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові, зазначені в цій частині, документи, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості орган доходів і зборів зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
В силу ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отже, для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю у митного органу повинні бути наявними обґрунтовані причини, якими б обумовлювалась неможливість визначення митної вартості товару, що ввозиться, за визначеним декларантом методом, у спірному випадку за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 Митного кодексу України.
Відповідно до ст. 55 Митного кодексу України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачені частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, в має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до частини п`ятої статті 55 МК України декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлені методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію Украй відповідно до митного режиму імпорту, а саме: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); та другорядні - за ціною договору щодо ідентичних товарів; ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.
При цьому, основним методом визначення-митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
У свою чергу, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Наявність у митного органу доказів недостовірності заявленої фактурної (митної) вартості товарів є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує виникнення права самостійно визначати митну вартість імпортованих товарів відповідно до приписів статей 59, 60 Митного кодексу України.
Правила визначення митної вартості за ціною договору викладені законодавцем в статті 58 Митного кодексу України.
Так, згідно з частинами першою третьою цієї статті метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу /частина третя статті 57 МК України/.
Із вищенаведеного слідує, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і підставою його незастосування є, обставини, визначені частиною першою статті 58 Митного кодексу України, та якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини дев`ятої статті 58 МК України розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Згідно з частинами першою та другою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Колегією суддів встановлено, що 20.05.2020 між НВПП "Медпромсервіс" (покупець) та "GERBON INTERNATIONAL TRADE CO., LIMITED" (Китай) укладено контракт №3 від 20.05.2020 (а.с.9-11), предметом якого є поставка товару на умовах FOB Guangzhou.
На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою, та чинні з 01.01.11, умови поставки FOB "франко борт" означають, що продавець здійснив поставку, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту всі витрати (у тому числі транспортування вантажу морем до місця призначення) і ризики втрати або пошкодження товару покладаються на покупця. За умовами терміну FOB на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товaру для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно. До складових митної вартості товару належать фактурна вартість товару, витрати на страхування, фрахт судна.
Згідно договору про транпортно-експедиційне обслуговування від 03.12.2019 №03/12/2019-1 (а.с.19-22), перевезення вантажу покладено на ТОВ "Ауріга ЛТД".
Пунктом 1.3 вказаного договору обумовлено, що на кожне перевезення вантажу клієнт (НВПП "Медпромсервіс") надає експедитору (ТОВ "Ауріга ЛТД") заявку, в якій обумовлюються найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення та інше.
Однак, ні до митного оформленні, ні до суду не надано заявки, наявність яких передбачена пунктом 1.3 договору про транпортно-експедиційне обслуговування від 03.12.2019 №03/12/2019-1.
Правилами заповнення ДМВ, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, при заповненні гр. 20 ДМВ зазначено: для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Дослідивши наявний в матеріалах справи рахунок-фактуру від 21.09.2020 № AU-4307027 (а.с.22), який надавався позивачем до митного оформлення, колегія суддів зазначає, що цей рахунок-фактура не містить відомостей щодо порядку розрахунку між сторонами
Крім того, банківські платіжні документи на оплату транспортних витрат до митного оформлення не подано, як і до суду.
Довідка транспортних витрат від 21.09.2020 № 342421 (а.с.22 зворотній бік) не містить посилання на комерційні документи щодо партії товару, не містить вагових характеристик партії товару, тому не може бути ідентифікована як така, що стосується даної поставки.
Також до митного оформлення не подано жодного документа щодо вартості страхування, хоча згідно п. 2.2.2 договору про перевезення від 03.12.2019 №03/12/2019-1 за дорученням та за рахунок клієнта експедитор здійснює страхування вантажу.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що позивач, на виконання вимог ст. 53 Митного кодексу України, з метою визначення митної вартості імпортованих товарів, надав до відповідача усі необхідні документи, а детальний аналіз наданих документів, дає підстави зрозуміти реальну ціну товарів та подальшого формування їх митної вартості за ціною договору. 
Таким чином, використані декларантом відомості не підтверджені документально та відсутні складові митної вартості, які є обов`язковою при її обчисленні.
Враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у наданих до митного контролю документах, митним органом обґрунтовано зроблено висновок про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту) відповідно до п. 6 ст. 54, п.2. ст.58 МК України.
Відповідно до ст. 59 МК України, у разі якщо митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 МК України, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.
Оскільки в інформаційних ресурсах митних органів була відсутня інформація щодо митних оформлень за ціною договору ідентичних товарів відповідно до вимог ст. 59 МК України, у зв`язку із неможливістю застосування вказаного методів визначення митної вартості товарів, митницею послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості.
Відповідно до ст. 60 МК України (метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних товарів), у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.58 і ст.59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. 
Згідно п. з ст. 60 МК України, для визначення, чи є товари подібними логічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку. Відповідно до положень п. 5 ст. 60 МК України, ціна договору щодо ідентичних або подібних товарів береться за основу для визначення митної вартості, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості тих же комерційних умовах.
В інформаційних ресурсах митних органів була відсутня інформація щодо митних оформлень за ціною договору подібних товарів відповідно до вимог ст. 60 МК України. У зв`язку із неможливістю застосування вказаних методів визначення митної вартості товарів, митницею послідовно розглядалася можливість застосування наступного методу визначення митної вартості.
У разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень ст. 58 - 61 МК України, їх митна вартість визначається згідно з положеннями ст. 62 МК України на основі віднімання вартості, крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування ст. та ст. 63 МКУ може бути зворотною. 
Методи на основі віднімання та додавання вартості повинні ґрунтуватися  на даних, які є об`єктивними, підтверджуються документально, маються обчисленню та належать до вартості витрат, понесених виробником виробництві оцінюваних товарів. Проте в даному випадку, відсутність у митниці та у декларанта необхідних документів унеможливила застосування методів на основі віднімання та на основі додавання вартості товарів.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МК України, митна сть оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі.
Враховуючи наявність у митниці інформації щодо митного оформлення товару №2 зі схожими характеристиками за МД від 31.07.2020 №UА100300/2020/415023, митна вартість товару № 2 була скоригована відповідачем за другорядним методом визначення митної вартості (резервний метод), згідно з положеннями ст. 64 МК України за митною декларацією від 31.07.2020 № UА100300/2020/415023 на рівні 4,07 дол.США/кг.
У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного, митницею прийнято рішення про коригування митної вартості від 06.10.2020 № UА110320/2020/000087/1.
Таким чином, коригування митної вартості товару здійснено відповідно до положень ст. 55 МК України в зв`язку з тим, що документи, які підтверджують заявлену у вартість, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
На підставі викладеного, колегія суддів суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для відмови митним органом у визнанні заявленої митної вартості, оскільки використані позивачем відомості не підтверджені документально та відсутня одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні, зокрема, витрати на транспортування оцінюваної партії товару.
Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства, якими врегульовані спірні відносини, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA110320/2020/000087/1 від 06.10.2020, оскільки таке рішення митного органу є законним.
Таким чином, суд переглянувши, у межах доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішенням суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Науково-виробничого приватного підприємства "Медпромсервіс" - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 по справі № 440/6086/20  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    І.С. Чалий   	
Постанова складена в повному обсязі  11.06.21.