Номер провадження: 22-ц/813/5508/21 
Номер справи місцевого суду: 522/1576/17
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія Одеського апеляційного суду у складі:
головуючої – судді Ващенко Л.Г.
суддів – Колеснікова Г.Я., Сєвєрова Є.С.,
за участі секретаря – Бєляєвої О.К.
з участю: представника відповідачів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 і товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Дністровець»

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року (одноособово суддя Шенцева О.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Дністровець» про стягнення збитків,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)
ОСОБА_2 звернувся із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі-ФОП), фізичної особи-підприємця «Завод «Дністровець» (далі-Товариство), і, уточнивши позов, просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів майнову шкоду у розмірі 374 850 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
ФОП надає послуги у виді зберігання водного транспорту на території орендованого нежитлового приміщення на 42 км. траси Одеса – Рені у Білгород-Дністровському районі Одеської області, згідно договору оренди № 1 від 28.11.2015 р. між ФОП та Товариством. З 2015 року позивач користується послугами ФОП, зберігаючи моторний човен Azura 560, 2007 року виробництва, на якому встановлений двигун марки «Yamaha». 29.12.2016 року, під час зберігання моторного човна на території орендованого ФОП нежитлового приміщення, позивач виявив відсутність на човні двигуна марки «Yamaha». 
Посилаючись на те, що відповідачі не виконали умови договору щодо збереження майна позивача, внаслідок чого йому заподіяна шкода у розмірі 374 850 гривень, яка складається із вартості двигуна, позивач просив про задоволення позову.
У судовому засіданні 20.05.2019 року представник позивача позов підтримав і просив позов задовольнити у повному обсязі, ФОП і представник ФОП та Товариства заперечували проти задоволення позову.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2019 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову. 
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)
Позивач ОСОБА_2 не погодився із рішенням суду від 20.05.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга представника ОСОБА_2 зазначає:  
З матеріалів справи вбачається, що ФОП надає послуги у виді зберігання водного транспорту на території орендованого нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 , згідно договору оренди № 1 від 28.11.2015 р. укладеного між ФОП та Товариством. З 2015 року позивач користується послугами ФОП у якого зберігає моторний човен Azura 560, 2007 року виробництва, на якому був встановлений двигун марки «Yamaha». 29.12.2016 року на території орендованого нежитлового приміщення ФОП позивач зберігав човен і виявив відсутність двигуна марки «Yamaha». Дійсно письмовий договір між позивачем і відповідачами по справі не укладався.
Відповідно до вимог ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Будь-яких з перелічених доказів відповідачами надано не було. Твердження відповідача про відсутність будь-яких відносин із позивачем з надання послуг по зберіганню водного транспорту ґрунтується лише на тому, що ФОП не мала законного права надавати послуги по зберіганню водного транспорту. Позивачем доведено факт зберігання належними письмовими доказами, відеозаписом, фотографією, протоколами з кримінального провадження допиту відповідача. На підставі ст. ст. 936, 977, 942, 951, 1172 ЦК України позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Здійснення охорони човна позивача і сплата за надані послуги позивачем підтверджують укладання та виконання умов договору. Наведене підтверджується відеозаписом свідчень охоронця ОСОБА_4 , який працював у ФОП з 02.02.2016 року, що підтверджується трудовим договором, копія якого була надана разом із позовною заявою. В договорі чітко визначено, що інструктаж був проведений та обов`язком ОСОБА_4 є охорона, в тому числі і двигуна та моторного човна ОСОБА_2 . Інцидент трапився в його робочі години та у той час коли він виконував свої обов`язки із зберігання майна, що знаходиться на земельній ділянці Товариства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею № 48 від 27.12.2001 року. Окрім того, факт виконання трудових зобов`язань у ФОП підтверджується повідомленням про прийняття ОСОБА_4 на роботу. Обставини зберігання належного ОСОБА_2 моторного човна Azura-560 2007 року виробництва та мотору YAMAHA F-150 DETL підтверджені ОСОБА_5 , протоколом допиту свідка від 30.12.2016 року у кримінальній справі №12016160240003765, який є засновником та директором Товариства (чоловіком ОСОБА_1 ) і безпосередньо приймав участь у зберіганні майна ОСОБА_2 . Відповідно до статуту Товариства його засновниками є ОСОБА_6 та члени його родини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Зберігання водного транспорту здійснювало Товариство шляхом надання майданчика для зберігання, а безпосередньо охорону ФОП здійснювала шляхом виділення охоронця ОСОБА_4 та інших для дій по зберіганню майна.
Позиція позивача щодо фактичних обставин справи підтверджена показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41). звертається увага на те. що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін га доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89) ЄЄПЛ наголосив па тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 p., пункт 30). У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04: від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99. п. 30. від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо вмотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄЄПЛ (наприклад. «Богатова проти України», «Нечинорук і Йонкало проти України» та ін.).
Оскаржуване рішення по справі № 522/1576/17 прийнято зі спливом більше двох років після подання позову. Суд першої інстанції не сприяв неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню справи, що є порушенням ст. 2 ЦПК України.
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
Відзив представника ФОП зазначає:
Посилання представника позивача на необґрунтованість рішення суду і порушення суду норм матеріального та процесуального права є не коректним. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобам. Правила допустимості у вузькому розумінні закріплені у ст. 78 ЦПК і стосуються передусім тих випадків, коли по справі можуть бути допустимі тільки певні засоби доказування з числа передбачених законом. Вони конкретизуються в нормах матеріального права.
Згідно із ч. 1 ст. 218 ЦК України, недотримання простої письмової форми угоди позбавляє сторону можливості у разі спору посилатися на її підтвердження на показання свідків. Встановлене законом коло засобів доказування не може бути розширене або звужене за розсудом суду. Частиною 1 ст.937 ЦК України передбачено укладання договору зберігання у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідачі ніколи не укладали будь-які договори, не складали будь-які акти прийому-передачі, не виписували розписки чи квитанції або інші документи, що підтверджували б зберігання. Таким чином не існуючий, не відомий ні кому договір, на який посилається у позовній заяві позивач, жодним чином не створює, не змінює, не припиняє та не впливає на права та зобов`язання відповідача та позивача, оскільки є неукладеним, а отже не є правочином у розумінні ст.202 ЦК України.
Посилання на неіснуючі факти та на діюче законодавство стосовно договору зберігання або захисту прав споживачів, некоректно. Позивачем не надано суду доказів укладання договору зберігання між ним та ФОП і Товариством, на який позивач посилається у позові, не надано доказів, шо саме позивач є споживачем будь-яких послуг.
Позивач обґрунтовує вимоги, посилаючись на той факт, що ФОП надає послуги у вигляді зберігання водного транспорту і посилається на договір оренди № 1 від 28.11.2015 р. між ФОП та Товариством. Однак представник позивача вводить суд в оману і замовчує той факт, що ФОП орендує нежитлові приміщення, перелік яких надано у договорі, в якому жодного слова про оренду саме причалу на 43 км дороги траси «Одеса–Рені» в Білгород-Дністровському районі Одеської області або частини берегу річки Дністер.
Згідно договору оренди №1 від 28.11.2015 р. між ФОП та Товариством, а саме п.2.1., об`єктом оренди є нежитлові приміщення, що орендує ФОП, до того ж, п.2.2. зазначеного договору оренди передбачає, що об`єкт оренди, саме перелічені нежитлові приміщення, передаються для їх використання у господарській діяльності: виробництво інших виробів із корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння, організуванні видів відпочинку та розваг, пасажирський річковий транспорт, збирання дикорослих не деревинних продуктів. Із перерахованих видів діяльності жодного слова нема про послуги у виді зберігання водного транспорту.
Декілька років по тому на причалі на 43 км автодороги «Одеса-Рені» в Білгород-Дністровському районі функціонувала база для стоянки маломірних суден №7 де пасажирський річковий катер мав місце стоянки, але за відсутності необхідних дозволів, технічного стану самого катеру, відсутності водія з відповідними дозволами на управління пасажирським річковим катером, цей катер і база для стоянки маломірних суден не функціонують. На підтвердження того, що база для стоянки маломірних суден №7 на 43 км автодороги «Одеса-Рені» в Білгород-Дністровському районі Одеської області не функціонує надана відповідь Управління Укртрансбезпеки в Одеській області за вих. №82/31/295-17 від 24.05.2017 року про те, що в Управлінні Укртрансбезпеки в Одеській області база не зареєстрована і не отримувала погодження на експлуатацію у період з 2014 року по 2017 рік. 
ФОП будь-яких відносин із позивачем не мала, ніяких послуг у виді зберігання водного транспорту не надавала.
Позивачем не надано жодного доказу наявності унього або двигуна марки Yamaha з серійним номером № НОМЕР_1 потужністю 85 к.с. або двигуна «Yamaha 150 For Stroc» без серійного номеру і з новою потужністю 150 к.с., не надано жодного доказу прийняття катеру «Azura 560 Cabin» та будь-якого двигуна на зберігання будь-ким із відповідачів. Суд визнав той факт, що окрім цього, жодного документу позивачем не надано стосовно вартості двигуна, назва якого існує тільки на паперах. Захмарна вартість 280 000 грн. спочатку, а потім 374 850 грн. з`явилася на підставі довідки Торгово-промислової палати із зазначенням «цена определена на сентябрь 2017 года» та із поясненням, що «Одесская региональная ТПП не располагает информацией о цене на внутреннем рынке Украины на лодочный мотор «Yamaha 150 DETL», б/у, 2014 г.в.».
Зі слів самого ОСОБА_2 двигун на катері був крадений і не тієї марки, що зазначено у паперах, до того ж не працюючий. 
Ніхто і ніколи не охороняв та не надавав послуги з охорони човна позивачу, посилання на доказанність охорони човна тим, що працівник ОСОБА_4 був працевлаштований у ФОП є не коректним. Твердження про наявність неіснуючого договору підтверджується відеозаписом п`яної людини та показами друзів позивача, які так і не підтвердили нічого, окрім «не бачив, але чув», «документів не було, але я знаю» та інші незрозумілі «свідчення». Жодним чинним законодавством не передбачено вважати договір укладеним враховуючи те, що існує відео запис або що наявність будь-якого договору підтверджується показами свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобам. 

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
ОСОБА_2 є власником моторного прогулянкового судна «Azura 560» ( НОМЕР_2 ), з двигуном марки «Yamaha 01» 85 к.с. №НОМЕР_1  (а.с.10, 10 зворт,14,15 т.1).
Приблизно в середині листопада 2016 року не встановленими особами з території причалу № 7 на 43 км. траси Одеса – Рені Білгород-Дністровського району Одеської області таємно викрадено двигун марки «Yamaha 150 Forg Stroc» з катеру марки «Azura 560», що спричинило збитки ОСОБА_2 і вбачається з витягу із кримінального провадження № 12016160240003765 за попередньою правовою кваліфікацією ч.3 ст.185 КК України, яке перебуває у провадженні слідчого відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області (а.с.48-51 т.1).
Згідно державного акту на право постійного користування землею ІІ-ОД №000512 від 27.12.2001 року, Товариство має право постійного користування земельною ділянкою, яка розташована на АДРЕСА_1 і становить 0, 9085 га (а.с.174-179,185-188 т.1). 
За договором оренди №1 від 28.11.2015 року між ФОП і Товариством, орендодавець Товариство зобов`язалось передати Товариству в оренду нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 226 м2 з метою його використання: у господарській діяльності з виробництва інших виробів з деревини; виготовлення виробів із корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; організації інших видів відпочинку та розваг; пасажирський річковий транспорт; збирання дикорослих не деревинних продуктів (а.с.16-22,25,122-126,191-196 т.1).
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.
Між сторонами виникли правовідносини зі зберігання майна, які регулюються нормами ЦК України.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)
Суд першої інстанції, відмовляючи у позові виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження існування договору зберігання (а.с.110-13 т.2). 
Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ч.ч.1,2 п.1 ЦК України). 
Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України).
Позивач стверджував, що між ним і ФОП з 2015 року існували відносини зі зберігання моторного човна Azura 560, 2007 року виробництва, на якому був встановлений двигун марки «Yamaha», а 29.12.2016 року, під час зберігання моторного човна на території орендованого ФОП у Товариства нежитлового приміщення, позивач виявив відсутність на човні двигуна марки «Yamaha», внаслідок чого позивачу спричинені збитки (а.с.5 т.1). 
За договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.  Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання (ст. ст. 936, 937 ЦК України).
У письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ст. ст. 208, 206 ч.1 ЦК України).
Відмовляючи ОСОБА_2 у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження факту укладення договору зберігання моторного човна.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;  показаннями свідків (ст. 76 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ч.2 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 79 ч.1, 80 ч.1 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.ч.1,5,6 ЦПК України).
Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_2 не надав суду належних і допустимих письмових доказів на підтвердження факту прийняття речі на зберігання (письмового договору, розписки, квитанції або іншого документу, підписаного відповідачами, як зберігачами) на підтвердження існування між ним, ФОП і Товариством договору зберігання моторного човна станом на листопад-грудень 2016 року (час викрадення двигуна з моторного човна), відсутні підстави для покладення на відповідачів відповідальності відшкодувати позивачу збитки, які виникли внаслідок викрадення двигуна з моторного човна.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові за недоведеністю позовних вимог.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи представника позивача у скарзі, що:ФОП надає послуги у виді зберігання водного транспорту на території орендованого нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 , згідно договору оренди № 1 від 28.11.2015 р., укладеного між ФОП та Товариством; 29.12.2016 року на території орендованого нежитлового приміщення ФОП позивач зберігав човен і виявив відсутність двигуна марки «Yamaha»; відповідно до вимог ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами; на підставі ст. ст. 936, 977, 942, 951, 1172 ЦК України позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права; здійснення охорони човна позивача і сплата за надані послуги позивачем підтверджується відеозаписом свідчень охоронця ОСОБА_4 , який працював у ФОП з 02.02.2016 року; у трудовому договорі чітко визначено, що інструктаж був проведений та обов`язком ОСОБА_4 є охорона, в тому числі і двигуна та моторного човна ОСОБА_2 ; інцидент трапився в той час коли ОСОБА_4 виконував свої обов`язки із зберігання майна, що знаходиться на земельній ділянці Товариства; обставини зберігання моторного човна Azura-560 2007 року виробництва та двигуна підтверджені ОСОБА_5 , що підтверджується протоколом допиту свідка від 30.12.2016 року у кримінальній справі №12016160240003765, який є засновником та директором Товариства і безпосередньо приймав участь у зберіганні майна позивача; зберігання водного транспорту здійснювало Товариство шляхом надання майданчика для зберігання, а безпосередньо охорону ФОП здійснювала шляхом виділення охоронця ОСОБА_4 та інших для дій по зберіганню майна; позиція позивача щодо фактичних обставин справи підтверджена показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , - до уваги не приймаються.
Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків (ст. 218 ч.1 ЦК України).
Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України, а саме, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст. 206 ЦК України.
У письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ст. 206 ч.1 ЦК України). 
Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Суду не надано належних і допустимих доказів укладення договору зберігання моторного човна «Azura 560» ( НОМЕР_2 ) з двигуном марки «Yamaha 01» 85 к.с. № НОМЕР_1 , а саме: письмового договору, розписки, квитанції або іншого документу, підписаного відповідачами, як зберігачами.
Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків (ст. 937 ч.2 ЦК України).
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що моторний човен з двигуном було прийнято на зберігання, а у подальшому двигун зник при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин.
За таких обставин, факт прийняття відповідачами моторного човна з двигуном на зберігання у листопаді-грудні 2015 року не може підтверджуватися свідченнями свідків.
Відеозапис зі свідченнями ОСОБА_4 , а також свідчення у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , свідчення у суді свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , в силу ст. ст. 206 208, 218, 936, 937 ЦК України, ст. ст. 77,78 ЦПК України, є неналежними та недопустимими доказами у справі.
Доводи представника ФОП у відзиві на скаргу, що суду не надано належних і допустимих доказів укладення договору зберігання моторного човна, недотримання простої письмової форми угоди позбавляє сторону можливості у разі спору посилатися на її підтвердження на показання свідків; посилання позивача на договір оренди № 1 від 28.11.2015 р. між ФОП та Товариством є некоректним, оскільки ФОП орендує нежитлові приміщення і у договорі відсутні відомості про оренду причалу на 43 км дороги траси «Одеса–Рені» або частини берегу річки Дністер; ФОП будь-яких відносин із позивачем не мала, послуг у виді зберігання водного транспорту не надавала, - прийняті до уваги і є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.
Представник відповідача правильно звертає увагу на те, що не надано доказів  наявності у позивача у власності двигуна  «Yamaha 150 For Stroc», про який йдеться у витягу із кримінального провадження № 12016160240003765, оскільки в матеріалах справи є докази, що на човні був встановлений двигу марки «Yamaha 01» 85 к.с. №НОМЕР_1  (а.с.10, 10 зворот т.1), разом з тим, вказані обставини, зважаючи на відсутність доказів існування договору зберігання, не мають правового значення для вирішення спору.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобам. 
Недотримання простої письмової форми угоди позбавляє сторону можливості у разі спору посилатися на її підтвердження на показання свідків. 
Встановлене законом коло засобів доказування не може бути розширене або звужене.
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Позивач не довів своїх вимог, тому відсутні підстави для ствердження про порушення прав, за захистом яких він звернувся до суду.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Щодо сповіщення осіб, які беруть участь у справі на 20.05.2021 року.
Представник позивача ОСОБА_2 , адвокат Глазов О.В. належним чином сповіщений про розгляд справи 27.04.2021 року (а.с. 204 т.2).
Позивач ОСОБА_2 , згідно повідомлення Укрпошти від 29.04.2021 року: «відсутній за вказаною адресою», тобто за адресою місця реєстрації і фактичного проживання (а.с.207,208 т.2).
Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (ст. 128 ч.5 п.п.3,4 ЦПК України).
Виходячи з вимог п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 вважається такими, що повідомлений 29.04.2021 року про розгляд справи в суді апеляційної інстанції на 20.05.2021 року.

СУДОВІ ВИТРАТИ 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:  у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Колегія суддів залишає апеляційну скаргу представника позивача без задоволення, а рішення суду про відмову у позові без змін, тому позивач не має право на відшкодування судових витрат, судові витрати відповідачів можуть бути відшкодовані відповідно до вимог стж. 141 ЦПК України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, ПОСТАНОВИЛА:        
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови суду.
Повний текст постанови суду складено 07.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко 

Г.Я. Колесніков

Є.С. Сєвєрова