Справа № 127/25304/16-ц
Провадження № 22-ц/801/570/2021
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин  С. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року	Справа № 127/25304/16-ц	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Панасюка О.С., Якименко М.М.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: акціонерне товариство «Укртрансгаз»,
розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника акціонерного товариства «Укртрансгаз» адвоката Никеруй Т.М. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Волошина С.В., дата складення повного тексту рішення 24 грудня 2020 року,

встановив:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години.
       Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2018 року прийнято відмову від позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години з 17 травня 2002 року, в частині вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2016 року, провадження у справі закрито.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 16 травня 2002 року працює на посаді оператора газорозподільних станцій «Вінниця Східна» Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз».
На підставі наказів про виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника та наказу «Про тимчасовий особливий режим роботи оператора ГРС» протягом усього часу роботи на підприємстві позивач залучався до роботи у вихідні дні замість тимчасово відсутнього змінного оператора, проте оплата з ним не проводилась у подвійному розмірі, як передбачено статтею 72 КЗпП України.
Крім цього, робоча зміна позивача триває з 08.00 год. до 08.00 год. наступного дня з подальшим добовим відпочинком. Фактично з 08.00 год. до 08.30 год. відбувався прийом-передача зміни, у зв`язку з цим позивач працював кожної зміни понад норму по 30 хв.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив стягнути невиплачену заробітну плату за фактично відпрацьовані години з 17 травня 2002 року в розмірі 379 064,02 грн, а саме: заробіток за фактично відпрацьовані години замість змінного оператора - 269 242,98 грн, заробіток за фактично відпрацьовані години під час прийому-передачі зміни - 109 821,04 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години, починаючи з 17 травня 2002 року по даний час задоволено частково.
Стягнуто з акціонерного товариства «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за періоди виконання у вихідні дні роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці за період з 2003 по 2015 рік включно, в сумі 104844,12 грн. (сто чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні, 12 коп.), з відрахуванням (утриманням) з вказаної суми коштів всіх передбачених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року мотивоване тим, що суд не приймає до уваги розрахунок невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години з 17 травня 2002 року по 2015 рік включно, що проведено позивачем, оскільки позивачем здійснено свій розрахунок виходячи з показника середнього заробітку за один місяць - 9220,68 грн., який був встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року у справі № 127/9425/16 - ц виходячи з розміру заробітної плати ОСОБА_1 , що мала місце в 2016 році, та визначалась для здійснення розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З огляду на вказані обставини, судом проведено власний розрахунок невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години, який становить 104844,12 грн.
Також, відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що наявна в матеріалах справи жодним чином не засвідчена копія графіку роботи операторів ГРС «Ластівка» від 28 грудня 2006 року, як і копія графіку роботи операторів ГРС «Він. Південна» від 25 грудня 2010 року, не можуть бути прийняті судом до уваги в якості доказів роботи позивача у справі на ГРС «Вінниця Східна» Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» кожної зміни його роботи на протязі 30 хвилин понад норму (прийом-передача зміни іншому працівнику (змінному оператору) з 08.00 год. до 08.30 год.), оскільки: позивач ніколи не працював на ГРС «Ластівка» як і на ГРС «Він. Південна» та вказані копії графіків не містять будь - якої інформації щодо специфіки роботи саме операторів ГРС «Ластівка» та «Він. Південна». Окрім наведеного, копії графіків містять відповідну примітку, згідно якої за певних обставин даний графік роботи може змінюватися.
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилався на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення в відмовній його частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі. Поряд з цим, окрім задоволення позовних вимог, просив провести індексацію нарахованої Вінницьким міським судом невиплаченої заробітної плати за періоди виконання у вихідні дні роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці за період з 2003 року по 2015 рік включно.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що на його думку суд попередньої інстанції не надав належної оцінки копіям графіку роботи операторів ГРС «Ластівка» від 28 грудня 2006 року та ГРС «Він. Південна» від 25 грудня 2010 року на яких зазначено прийом-передача зміни іншому працівнику (змінному оператору) з 08.00 год. до 08.30 год. Також зазначає, що він має право на індексацію нарахованих Вінницьким міським судом сум, які просить провести Вінницьким апеляційним судом під час перегляду оскаржуваного рішення суду.
22 лютого 2021 року від представника акціонерного товариства «Укртрансгаз» адвоката Никеруя Т.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи позивача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність належних і допустимих доказів, які підтверджують доводи позивача щодо прийому-передачі зміни іншому працівнику (змінному оператору) з 08.00 год. до 08.30 год.
Крім того, не погоджуючись з рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року представник акціонерного товариства «Укртрансгаз» адвокат Никеруй Т.М. також подав апеляційну скаргу, в якій, посилався на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення в задоволеній його частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційна скарга представника акціонерного товариства «Укртрансгаз» адвоката Никеруй Т.М. мотивована тим, що позивачем не виконувалися надурочні роботи, наказів про залучення до надурочних робіт позивача не видавалось. Зазначає, що на час відсутності одного з операторів другий оператор отримує доплату за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Така доплата передбачена колективним договором. Відповідач належним чином виконав свої обов`язки перед позивачем та виплатив йому кошти у повному розмірі, що підтверджено зібраними у справі доказами. Поряд з цим вказує, що відповідач не мав можливості надати до суду витребувані ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області усі документи, у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання та знищення, про що свідчать надані копії відповідних актів.
Позивач не скористався своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги відповідача, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направив, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз» від 16 травня 2002 року ОСОБА_1 прийнято на роботу на 0,5 ставки оператора газорозподільних станцій «Вінниця Східна» по 4 розряду з 17 травня 2002 року з тарифною ставкою 340 грн. (а.с. 13 т. 1)
Відповідно до графіка двозмінної роботи (з надомним чергуванням) операторів газорозподільних станцій Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» на 2014 рік кожен оператор газорозподільної станції чергує через добу, прийом-передача зміни о 08.00 год., вихідний - доба після здачі чергування у 08.00 год. до ранку (наступної доби) 08.00 год. Зазначений розпорядок був чинним до 27 березня 2015 року згідно з графіком на 2015 рік. (а.с. 113 - 115 т. 1).
Відповідно до графіка двозмінної роботи (із надомним чергуванням) операторів газорозподільних станцій Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» на 2015 рік, затвердженого 27 березня 2015 року, кожен оператор газорозподільної станції чергує через добу, прийом-передача зміни о 08.30 год., вихідний - доба після здачі чергування о 08.30 год. до ранку (наступної доби) 08.30 год. Зазначений розпорядок діяв протягом 2016 року, що підтверджується графіком на 2016 рік. (а.с. 117 - 118 т. 2).
Згідно з графіком двозмінної роботи (із надомним чергуванням) операторів газорозподільних станцій Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» на 2017 рік кожен оператор газорозподільної станції чергує через добу, початок роботи о 08.00 год., вихідний - доба після здачі чергування о 08.00 год. до ранку (наступної доби) 08.00 год.
Оператори газорозподільних станцій чергують безпосередньо на газорозподільній станції 6 год. та 18 год. чергують дома (1 година чергування вдома = 0,25 год. робочого часу), тобто загалом 4,5 години робочого часу.
Графіки роботи Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» на рік, графіки роботи працівників, що працюють за підсумованим обліком робочого часу з 2000 року до 2013 року знищені. (п. 5 акту № 1, затвердженого начальником Бердичівського ЛВУ МГ 04 квітня 2017 року) (а.с. 73 т. 2).
Відповідно до акта про вилучення документів від 24.02.2012 року по Бердичівському лінійному виробничому управлінні магістральних газопроводів ПАТ «Укртрансгаз» накази про надання відпусток за 2002-2006 роки вилучені для знищення. (а.с. 113 т. 2)
Первинні фінансові документи, що фіксують факт виконання господарських операцій і є підставою до бухгалтерських та податкових записів, в тому числі табелі обліку робочого часу за період з 2003 по 2011 рік включно - вилучені для знищення (а.с. 112 т. 1; 74 - 92 т. 2).
Згідно з п. 20 наказу від 12 травня 2003 року на час щорічної відпустки ОСОБА_2 виконання його обов`язків з 05 травня 2003 року до 11 червня 2003 року покладено на ОСОБА_1 з виплатою останньому 50 % від тарифної ставки ОСОБА_2 (а.с. 134 - 135 т. 2).
Відповідно до п. 3 наказу від 05 травня 2004 року на час щорічної відпустки ОСОБА_2 виконання його обов`язків з 05 травня 2004 року до 06 червня 2004 року покладено на ОСОБА_1 з виплатою останньому 50 % від тарифної ставки ОСОБА_2 (а.с. 136 - 137 т. 2).
На час щорічної відпустки ОСОБА_2 виконання його обов`язків з 03 березня 2005 року до 03 квітня 2005 року покладено на ОСОБА_1 з виплатою останньому 50 % від тарифної ставки ОСОБА_2 (п. 5 наказу від 01 березня 2005 року). (а.с. 138 - 139 т. 2).
Згідно з п. 7 наказу від 02 березня 2006 року встановлено, що на час відпустки ОСОБА_2 виконання його обов`язків з 02 березня 2006 року до 01 квітня 2006 року покладено на оператора ОСОБА_1 з доплатою останньому 50% від тарифної ставки ОСОБА_2 (а.с. 140 - 141 т. 2).
Згідно з п.1 наказу від 15 березня 2007 року на час відсутності другого оператора газорозподільної станції «Вінниця Східна» виконання його обов`язків покладено з 15 березня 2007 року на ОСОБА_1 встановлено останньому доплату в розмірі 50% від тарифної ставки другого оператора. (а.с. 142 т. 2).
Відповідно до п.1 наказу від 29 грудня 2008 року на час відпустки ОСОБА_2 виконання його обов`язків покладено з 29 грудня 2008 року до 31 січня 2009 року на ОСОБА_1 , з доплатою останньому 50 % від тарифної ставки ОСОБА_2 (а.с. 143 т. 2).
На час відпустки ОСОБА_3 виконання його обов`язків покладено з 29 грудня 2009 року до 27 січня 2010 року на ОСОБА_1 , з доплатою останньому 50 % від тарифної ставки ОСОБА_3 (п. 1 наказу від 24 грудня 2009 року). (а.с. 144 т. 2).
Згідно п. 1 наказу від 27 липня 2010 року встановлено, що на час відпустки ОСОБА_3 виконання його обов`язків покладено з 10 серпня 2010 року до 10 вересня 2010 року на ОСОБА_1 , з доплатою останньому 50 % від тарифної ставки ОСОБА_3 (а.с. 145 т. 2).
Згідно з п.1 наказу від 18 липня 2011 року на час відпустки ОСОБА_3 виконання його обов`язків покладено з 24 липня 2011 року до 23 серпня 2011 року на ОСОБА_1 , з доплатою останньому 50 % від тарифної ставки ОСОБА_3 (а.с. 146 - 147 т. 2).
Відповідно до п. 2 наказу від 14 червня 2012 року на час відпустки ОСОБА_3 виконання його обов`язків покладено з 17 липня 2012 року до 16 серпня 2012 року на ОСОБА_1 , з доплатою останньому 50% від тарифної ставки ОСОБА_3 (а.с. 148 - 149 т. 2).
Згідно п.2 наказу від 30 серпня 2013 року встановлено, що на час відпустки ОСОБА_3 виконання його обов`язків покладено з 12 вересня 2013 року до 10 жовтня 2013 року на ОСОБА_1 , з доплатою останньому 50 % від тарифної ставки ОСОБА_3 (а.с. 150 т. 2).
На час відпустки ОСОБА_3 виконання його обов`язків покладено з 02 серпня 2014 року до 26 серпня 2014 року на ОСОБА_1 , з доплатою останньому 70 % від тарифної ставки ОСОБА_3 (п. 2 наказу від 10 липня 2014 року). (а.с. 151 т. 2).
Згідно з наказом від 19 жовтня 2015 року на час відпустки ОСОБА_3 виконання його обов`язків покладено з 01 листопада 2015 року до 24 листопада 2015 року на ОСОБА_1 , встановивши на цей період особливий режим роботи (а.с. 152 т. 2). Зазначеним наказом ОСОБА_1 не встановлено доплату за виконання обов`язків ОСОБА_3 згідно з наказом від 30 грудня 2014 року «Про тимчасовий особливий режим роботи оператора ГРС» (а.с. 153 т. 2) і наказу від 31 березня 2014 року, за яким з 01 квітня 2014 року призупинено нарахування та виплату доплат за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника (у тому числі керівника) працівникам філії та їх структурних підрозділів. (а.с. 154 т. 2).
Відповідно до пункту 7 наказу від 30 грудня 2014 року «Про тимчасовий особливий режим роботи оператора ГРС» оператор газорозподільних станцій, який працює згідно з графіком, у вихідний день не виходить на роботу, рапорт черговому диспетчеру та виконання всіх регламентних робіт виконується на наступний день після вихідного дня.
З 01 січня 2016 року операторам газорозподільних станцій відновлено нарахування та виплату доплат за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника відповідно до наказу від 16 грудня 2015 року. (а.с. 155 т. 2). 
Як встановлено судом у описаних вище наказах відсутні підписи позивача про його ознайомлення з наведеними наказами, попри те, що в цих наказах зазначено, що обов`язки тимчасово відсутнього працівника покладались на ОСОБА_1 за його згодою.
Відповідно до довідки Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» від 23 квітня 2018 року №2408ВИХ - 18 - 222 ОСОБА_1 нараховано доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника у період з 17 травня 2002 року до 05 грудня 2017 року, зокрема, відповідно до: наказу від 12 травня 2003 року - 201,89 грн; наказу від 05 травня 2004 року - 383,69 грн; наказу від 01 березня 2005 року - 267,75 грн; наказу від 02 березня 2006 року - 277,69 грн; наказу від 15 березня 2007 року - 206,28 грн; наказу від 29 грудня 2008 року - 960,96 грн; наказу від 24 грудня 2009 року - 777,45 грн; наказу від 27 липня 2010 року - 1 215,99 грн; наказу від 18 липня 2011 року - 2 126,71 грн; наказу від 14 червня 2012 року - 1 464,09 грн; наказу від 30 серпня 2013 року - 1 484,07 грн; наказу від 10 липня 2014 року - 1 620,15 грн. (а.с. 217 т. 2).
Як наведено в описаній довідці після проведення оподаткування зазначені доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника перераховані на зарплатний картковий рахунок ОСОБА_1 разом із заробітною платою за відповідний місяць, без надання будь - яких первинних фінансових документів на підтвердження вказаної обставини.
Наказом від 12 квітня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з роботи відповідно до пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року у справі № 127/8425/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року, скасовано наказ від 12 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 та поновленого його на посаді оператора п`ятого розряду газорозподільної станції «Вінниця Східна». Стягнуто з Бердичівського лінійно-виробничого управління магістральних газопроводів філії управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 12 квітня 2016 року по день ухвалення рішення суду у розмірі 55 324,08 грн.
Наказом Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» від 12 жовтня 2016 року на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2016 року скасовано наказ від 12 квітня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено його на попередній роботі. (а.с. 67 т. 1).
Наказом від 05 грудня 2017 року ОСОБА_1 звільнено із займаної посади згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року у справі №127/28219/17, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 листопада 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Укртрансгаз» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до частини першої статті 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).
Частинами першою та другою статті 97 КЗпП України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 97 КЗпП України конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Оплата роботи в надурочний час визначена статтею 106 КЗпП України.
Відповідно до частини першої статті 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки.
Згідно із частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.
Частинами першою та другою статті 107 КЗпП України визначено, що робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі: відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.
Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
Частиною першою статті 115 КЗпП України (в редакції до 19 листопада 2010 року) визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.
Згідно з частиною першою статті 115 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо строків виплати заробітної плати» від 23 вересня 2010 року № 2559-VI, яка набрала чинності з 19 листопада 2010 року) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 24 Закону України «Про оплату праці» (у відповідних редакціях).
Частиною другою статті 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Системний аналіз статей 21, 94, 83, 116, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладені обставини та застосовані до них правові норми, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду попередньої інстанції про доведеність того, що в період з 2003 по 2015 роки позивач щорічно протягом чергової щорічної чи додаткової відпустки іншого змінного оператора ГРС працював на газорозподільній станції одноосібно, протягом періоду відпустки змінного оператора та кожну другу добу виконував роботу змінного оператора у свій вихідний день. Відтак, мало місце не заміщення тимчасово відсутнього працівника з виконанням його обов`язків у свій робочий час, а робота у вихідний день позивача, тобто позивачем кожної другої доби у період відпустки змінного оператора виконувалась робота, яка, згідно ст. ст. 72, 73, 107 КЗпП України, мала оплачуватися у подвійному розмірі.
Належних і допустимих доказів у розумінні ст. 76-78 ЦПК України щодо оплати відповідачем заробітної плати у такому розмірі матеріали справи не містять, а надана відповідачем довідка від 23 квітня 2018 року про нарахування ОСОБА_1 доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника не свідчить про реальну виплату позивачу коштів у спірний період та у визначеному законом розмірі. 
Таким чином, відповідач як роботодавець не спростував належними та допустимими доказами доводи ОСОБА_1 про те, що він працював надурочно та не був ознайомлений з усіма наказами про покладення на нього обов`язків іншого працівника підприємства, який перебував у відпустці в період з 2003 року по 2015 року без оплати такої роботи у подвійному розмірі, а як наслідок не спростував право останнього на оплату виконаної ним роботи у спірний період у подвійному розмірі. 
Враховуючи викладене, суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача заробітної плати за вказані періоди виконання позивачем роботи тимчасово відсутнього працівника у подвійному розмірі, провівши при цьому власний розрахунок, при визначенні якої було враховано: довідку Пенсійного фонду України № 9384/02-05-20 від 03 листопада 2020 року, яка містить інформацію про нараховану позивачу заробітну плату у період з 2002 року по 2015 рік включно (а.с. 153-155 т. 4) та наказів про відпустки № 48-к від 12 травня 2003 року, № 35-к від 05 травня 2004 року, № 17-к від 01 березня 2005 року, №16-к 02 березня 2006 року, №23-к від 15 березня 2007 року, № 123-к від 29 грудня 2008 року, № 171-к від 24 грудня 2009 року, № 096-к від 27 липня 2010 року, № 107-к від 18 липня 2011 року, № 085-к від 14 червня 2012 року, № 144-к від 30 серпня 2013 року, № 097-к від 10 липня 2014 року, № 139-к від 19 жовтня 2015 року (а.с. 134-152 т. 2).
Вказаним розрахунком визначено, що загальна сума коштів, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, як заробітна плата позивача, розрахована у подвійному розмірі, за періоди виконання позивачем, у свої вихідні дні, роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці за спірні періоди становить 104844,12 грн. (що є сумою коштів за всіма розрахованими судом місяцями виконання роботи змінного оператора), з відрахуванням відповідачем, як податковим агентом позивача, з вказаної суми всіх передбачених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
Суд апеляційної інстанції погоджується з розрахунком суду попередньої інстанції та звертає увагу, що сторонами належними і допустимими доказами його не спростовано.
Наведені у апеляційній скарзі доводи акціонерного товариства «Укртрансгаз» у цій частині зводяться до незгоди з висновками місцевого суду щодо оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин у тому контексті, який на думку відповідача свідчить про законність їхніх дій при обліку, нарахуванні та виплаті доплат за виконання позивачем надурочних робіт .   
Поряд з цим, колегія суддів погоджується також і з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої заробітної плати за фактично відпрацьовані години під час прийому - передачі зміни в розмірі 109 821,04 грн., з огляду на наступне.
Відповідно до п. 10.2.2.8 Правил технічної експлуатації магістральних газопроводів (СОУ 49.5-30019801-115:2014 ), які є обов`язковими для філій ПАТ «Укртрансгаз», оператори служби ГРС повинні працювати за графіком, затвердженим начальником служби ГРС (начальником ЛЕС) та погодженим з профспілковою організацією (згідно вимог колективного договору). Забороняється чергування одного оператора протягом двох установлених термінів чергування підряд. (а.с. 37 т. 4).
Подібне за змістом положення містили і Правила технічної експлуатації газорозподільних станцій магістральних газопроводів СТП 320.30019801.033-2001 року (п. 4.2.6 Правил).
Разом з тим, графіки роботи Бердичівського ЛВУМГ на рік, графіки роботи працівників, що працюють за підсумованим обліком робочого часу з 2000-2013 рік знищені, а тому не можуть бути судом оцінені. (а.с. 73 т. 2).
Проте, з наявних в матеріалах справи графіків двозмінної роботи з надомним чергуванням операторів ГРС Бердичівського ЛВУМГ філії УМГ «Київтрансгаз» за 2014 - 2015 роки по ГРС Бердичівського ЛВУМГ, було встановлено наступний режим роботи: кожен оператор ГРС чергує через добу; прийом - передача зміни о 8-00 год. з 8-00 до 10-00, 11-30 до 14-00 та з 15-30 до 17-00 оператор працює безпосередньо на ГРС, 18 годин чергує вдома. (а.с. 113 - 114 т. 1).
Відтак описані вище судом графіки, які безпосередньо поширювали свою дію на позивача як оператора газорозподільної станції «Вінниця Східна» Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» спростовують доводи ОСОБА_1 , що ним кожної зміни його роботи, протягом 30 хвилин понад норму здійснювався прийом-передача зміни іншому працівнику (змінному оператору) з 08.00 год. до 08.30 год.
Будь - яких підстав стверджувати, що позивач виконував роботу понад норму, протягом 30 хвилин, кожної зміни під час її прийому - передачі, з 2003 по 2015 рік включно, судом апеляційної інстанції не встановлено.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд попередньої інстанції не надав належної оцінки копіям графіків роботи операторів ГРС «Ластівка» від 28 грудня 2006 року та ГРС «Він. Південна» від 25 грудня 2010 року у яких зазначено про прийом-передачу зміни іншому працівнику (змінному оператору) з 08.00 год. до 08.30 год. не заслуговують на увагу, оскільки, як вірно зазначив місцевий суд в оскаржуваному рішенні, вказані жодним чином не засвідчені копії графіків, не містять доказової інформації щодо роботи позивача у справі понад норму на ГРС «Вінниця Східна» Бердичівського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», у зв`язку із тим, що він ніколи не працював на ГРС «Ластівка» як і на ГРС «Він. Південна» та вказані копії графіків не містять будь - яких даних щодо специфіки роботи саме операторів цих станцій. Окрім того, копії вказаних графіків містять відповідну примітку, згідно якої за певних обставин даний графік роботи може змінюватися.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд попередньої інстанції надав належну оцінку вказаним доводам та наявним в матеріалах справи доказам в оскаржуваній позивачем частині, які останнім не спростовані.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги позивача про проведення Вінницьким апеляційним судом індексації нарахованої Вінницьким міським судом невиплаченої заробітної плати за періоди виконання у вихідні дні роботи тимчасово відсутнього працівника (змінного оператора), який перебував у відпустці за період з 2003 року по 2015 рік включно, оскільки вказані позовні вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а згідно з положеннями ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Докази та обставини, на які посилаються сторони в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції, і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційні скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника акціонерного товариства «Укртрансгаз» адвоката Никеруй Т.М. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року залишити без задоволення. 
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                 О.Ю. Береговий

Судді                                                                 О.С. Панасюк

               М.М. Якименко