Справа № 308/9204/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        25 травня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого – судді Фазикош Г. В. 
суддів Джуги С. Д., Куштана Б. П. 

з участю секретаря Волощук В. І. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 січня 2021 року, ухвалене суддею Івановим А. П., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Галина Василівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 пред`явив позов до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності та визнання права власності на квартиру.

Свої вимоги мотивував тим, що 16 червня 1973 року між ним та ОСОБА_3 було укладено шлюб, про що свідчить актовий запис № 08 у виконкомі Баранинської ради Ужгородського району.

22 січня 1980 року позивачу було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 . Цей ордер було видано на сім`ю з чотирьох осіб. 

31 травня 1984 року шлюб між позивачем та ОСОБА_3 було розірвано. Поділу квартири не було. 

25 квітня 2001 року відбулась приватизація даної квартири, яка була оформлена позивачем на його сина ОСОБА_4 . У даній квартирі було прописано 3 чоловіка, а саме: син ОСОБА_4 , колишня дружина ОСОБА_5 та мати позивача ОСОБА_6 , які набули право спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, видного виконавчим комітетом Ужгородської міської ради.

В 2018-му році колишня дружина позивача важко хворіла. Зокрема, з 19 листопада 2018 року по 03 грудня 2018 року перебувала у важкому стані на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні. З виписки слідує: Кишкова непрохідність, Neo кишківника, Ca ovarium, хронічний гепатит з трансформацією у цироз, гепатоспленомегалія, коагулопатія, асцит ГЦН І, ерозивний гастрит, фаза загострення, реактивний панкреатит, вторинна анемія середньої ступені важкості. На думку позивача, при такому діагнозі, ОСОБА_3 не могла свідомо реагувати, бути при здоровому глузді, розпоряджатися та вчиняти дії.

14 лютого 2019 року колишня дружина позивача була доставлена каретою швидкої медичної допомоги в реанімаційне відділення з діагнозом: «Цироз печінки ст. декомпенсації. Портальна гіпертензія. Асцит. Гепатоспленомегалія ГЦН ІІІ. Вторинна анемія важкого степеню. Печінкова енцефалопатія ІІІ ст. Кома ІІІ. Набряк мозку», а ІНФОРМАЦІЯ_1 померла в лікарні. 

Позивач вважає, що його колишня дружина не була у свідомому стані та при здоровому розумі, була недієздатною та не могла підписати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , датований 21 січня 2019 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Кузьо Г. В. 

Сестра дружини ОСОБА_7 та племінник ОСОБА_2 , скористалися безпорадним станом хворої, вивезли її до себе додому та вчинили договір купівлі-продажу.

З огляду на вказане, позивач просить визнати оспорюваний договір недійсним, скасувати державну реєстрацію права власності та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.3-15).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 28 січня 2021 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.161-166).

На це рішення позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що його колишня дружина ОСОБА_3 не могла підписати оспорюваний договір, оскільки не була при здоровому розумі. Вважає, що він не втратив право користування квартирою по АДРЕСА_2 , своєї згоди на її продаж не давав. Суд першої інстанції не з`ясував цих обставин справи, ухвалив незаконне та необґрунтоване судове рішення. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити в повному обсязі (а.с.169-184).

У судовому засіданні в апеляційній інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 скаргу підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача – адвокат Ганчак В. І. проти скарги заперечила та просила її відхилити.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновків, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.  Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

З матеріалів справи слідує, що 16 червня 1973 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, про що свідчить актовий запис № 08 у виконкомі Баранинської ради Ужгородського району. Ходанич - прізвище до реєстрації шлюбу, Прізвище після реєстрації – ОСОБА_10 (а.с.24).

22 січня 1980 року ОСОБА_1 було видано ордер на квартиру АДРЕСА_1 . Ордер видано на сім`ю з чотирьох осіб у зв`язку з відсутністю мінімальної норми забезпечення житлової площі (а.с.25). 

31 травня 1984 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 було розірвано. Подано позов про поділ спільно набутого майна. Ухвалою Ужгородського міського народного суду від 01 березня 1984 року затверджено мирову угоду щодо такого поділу. Поділу квартири між ними не було, оскільки квартира на той час перебувала у державній власності (а.с.28).

29 липня 1985 року ОСОБА_1 видано охоронне свідоцтво на квартиру АДРЕСА_1 строком на три роки до 15 березня 1988 року. Далі, було видано ще одне охоронне свідоцтво, на цей раз строком до 06 серпня 1997 року у зв`язку з виїздом на «Крайній Північ» (а.с.26).

30 червня 1996 року з ОСОБА_3 було укладено договір найму квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з випискою основного квартиронаймача ОСОБА_1 , колишнього чоловіка ОСОБА_3 та його переходом на інше місце проживання (а.с.111).

На час укладення договору найму квартири ОСОБА_11 змінила прізвище, так як уклала шлюб з ОСОБА_12 , а тому надалі у всіх документах значиться під прізвищем ОСОБА_3 

25 квітня 2001 року відбулась приватизація даної квартири, яка була оформлена на трьох осіб: ОСОБА_4 (сина позивача), ОСОБА_6 (бабку позивача) ОСОБА_3 (колишню дружину позивача). Ці особи набули право спільної сумісної власності на квартиру, про що свідчить свідоцтво про право власності на житло та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.29-30).

Позивач ОСОБА_1 своїм охоронним свідоцтвом не скористався, навпаки виписався з квартири, у її приватизації участі не брав. Крім того, відповідно до статті 1 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» така приватизація можлива тільки на користь громадян України, в той час як ОСОБА_1 отримав громадянство Російської Федерації, про що свідчить його паспорт, наявний в матеріалах справи (а.с.20-21). Отже. доводи позивача про те, що він не втратив право користування даної квартирою та є її співвласником, не відповідають фактичним обставинам справи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 (бабка позивача) померла, а ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 (син позивача) (а.с.40-41). 

Після смерті вказаних осіб право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_3 (колишня дружина позивача), про що свідчить запис у витязі з державного реєстру нерухомого майна (а.с.37-39).

21 січня 2019 року ОСОБА_3 уклала договір з ОСОБА_2 про продаж квартири АДРЕСА_1 . Ціна продажу 727 060 грн. У цьому договорі також зазначено, що квартира належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.04.2001 р. виконкомом Ужгородської міської ради, свідоцтва про право на спадщину за законом про право власності на частину квартири, виданого 21.01.2019 р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г. В., та свідоцтва про право на спадщину за законом про право власності на частину квартири, виданого 21.01.2019 р. приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г. В.

Таким чином, право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому було за реєстровано за ОСОБА_3 . У приватизації цієї квартири позивач ОСОБА_1 участі не брав, наслідки цієї приватизації не оспорював. Після смерті ОСОБА_6 (бабки позивача) та ОСОБА_4 (сина позивача) із заявою до нотаріальної контори про право на спадщину не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в реанімаційному відділенні, куди була доставлена 14 лютого 2019 року каретою швидкої медичної допомоги з діагнозом: «Цироз печінки ст. декомпенсації. Портальна гіпертензія. Асцит. Гепатоспленомегалія ГЦН ІІІ. Вторинна анемія важкого степеню. Печінкова енцефалопатія ІІІ ст. Кома ІІІ. Набряк мозку». 

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що ОСОБА_3 в 2018 році важко хворіла. Зокрема, з 19 листопада 2018 року по 03 грудня 2018 року перебувала у важкому стані на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні. Діагноз: Кишкова непрохідність. Neo кишківника. Ca ovarium. Хронічний гепатит з трансформацією у цироз. Гепатоспленомегалія. Коагулопатія. Асцит. ГЦН І. Ерозивний гастрит, фаза загострення. Реактивний панкреатит. Вторинна анемія середньої ступені важкості. 

На думку позивача, при такому діагнозі, ОСОБА_3 не могла свідомо реагувати, бути при здоровому глузді, розпоряджатися та вчиняти дії, в тому числі укладати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що сестра ОСОБА_3 - ОСОБА_7 та племінник ОСОБА_2 , скористалися безпорадним станом хворої для того, щоб вчинити договір купівлі-продажу.

Водночас, такі твердження позивача, належними та допустимими доказами не стверджені. З листа КП "Центральна міська клінічна лікарня» від 01.07.2019 року справді слідує, що з 19 листопада 2018 року по 03 грудня 2018 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні. Діагноз: Кишкова непрохідність. Neo кишківника. Ca ovarium. Хронічний гепатит з трансформацією у цироз. Гепатоспленомегалія. Коагулопатія. Асцит. ГЦН І. Ерозивний гастрит, фаза загострення. Реактивний панкреатит. Вторинна анемія середньої ступені важкості».

Однак, цього листа міської лікарні недостатньо для висновку про те, що на момент укладення оспорюваного договору купівлі-продажу (21 січня 2019 року) ОСОБА_3 не розуміла значення своїх дій чи перебувала під впливом тяжкої обставини (тяжка хвороба) і цим могла скористатися друга сторона правочину. Для встановлення такого психічного чи фізичного стану потрібні спеціальні знання в галузі медицини.

Водночас, колегія суддів констатує, що із заявою про призначення судово-медичної експертизи позивач ОСОБА_1 не звертався ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції. Інших допустимих доказів, які б могли підтвердити такий психічний чи фізичний стан ОСОБА_3 в момент укладення договору купівлі-продажу, в матеріалах справи немає.

За цих обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у позові за його недоведеністю. 

Враховуючи наведене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 28 січня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 червня 2021 року.

       Головуючий
                       
       Судді