ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 квітня 2021 року
м. Харків

справа № 643/4028/16-ц 
провадження № 22ц/818/550/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2016 року в складі судді Зінченка Ю.Є., 

у с т а н о в и в:

В квітні 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Сафіра Федіра Олеговича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 10 березня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 3 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Однак умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року склала суму в загальному розмірі 14 068,75 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 1 460,50 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 8712,12 грн, заборгованості за пенею та комісією – 2 750,00 грн, штрафів - 500,00 грн (фіксована частина) та 646,13 грн (процентна складова).
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 1 378,00 грн судового збору. 

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2016 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2010 року № б/н в загальному розмірі 14 068,75 грн та 1 378,00 грн судового збору.
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позов є доведеним та підлягає задоволенню з підстав, передбачених статтею 1054 ЦК України. 

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 вересня 2020 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2016 року залишена без задоволення.

28 вересня 2020 року ОСОБА_2 – представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що справа розглянута за відсутності ОСОБА_1 , яка не була належним чином повідомлена про день і час розгляду справи. Доказів укладення між сторонами кредитного договору матеріали справи не містять. Крім того, позов в частині вирішення спору про стягнення штрафних санкцій пред`явлено з порушенням строків позовної давності. 

АТ КБ «ПриватБанк» заочне рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Так, за правилами частин першої-п`ятої статті 74 ЦПК України в редакції 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення – особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка-повідомлення – завчасно. Положення цієї частини не поширюються на випадки, передбачені абзацом другим частини третьої статті 191 цього Кодексу. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам-підприємцям – за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місяця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. 

Згідно з вимогами частин першої-п`ятої статті 76 ЦПК України в редакції 2004 року судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам – відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручили, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності – відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Частина першої статті 224 ЦПК України в редакції 2004 року закріплювала, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дану цивільну справу суд першої інстанції призначав до розгляду на 13 червня 2016 року та на 01 липня 2016 року.

Проте повістка про виклик, зокрема на 01 липня 2016 року, повернулась з відміткою «за сплином терміну зберігання». Інші відомості щодо направлення ОСОБА_1 повісток про виклик на зазначені дати у справі відсутні, як і будь-які інші докази повідомлення відповідача про дату, час і місце судових засідань.

Таким чином, суд першої інстанції ухвалив 01 липня 2016 року заочне рішення за відсутності відповідача без будь-яких доказів її належного повідомлення про судове засідання, на що звертає увагу ОСОБА_2 – представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ІЦПК України). 

Враховуючи викладене, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови.

Щодо суті спору, то судова колегія зазначає таке.

Матеріали справи свідчать, що 10 березня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 3 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Однак умови кредитного договору відповідачка не виконала, допустила заборгованість, яка станом на 31 грудня 2015 року склала суму в загальному розмірі 14 068,75 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту – 1 460,50 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом – 8712,12 грн, заборгованості за пенею та комісією – 2 750,00 грн, штрафів - 500,00 грн (фіксована частина) та 646,13 грн (процентна складова), яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10 березня 2010 року б/г, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачем.

Указаною довідкою, з умовами якої погодилася відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць – 2,5% на місяць, що дорівнює 30,00% річних; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за користування кредитним коштами у звітний період) – 7% заборгованості, але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа кожного місяця, що слідує за звітним. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. 

Термін дії картки № НОМЕР_1 – грудень 2014 року.

ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останній платіж на погашення заборгованості внесено 02 липня 2013 року в сумі 230,00 грн. 

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Із письмових пояснень Шевченка Антона Олександровича – представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що на час укладення кредитного договору між сторонами діяла процентна ставка в розмірі 2,5% на місяць (30% річних). Станом на 31 серпня 2014 року у відповідача виникла заборгованість за процентами в розмірі 1 161,36 грн. Однак з 01 вересня 2014 року діяла процента ставка в розмірі 34,80%, підвищення якої було здійснено банком в односторонньому порядку без погодження з ОСОБА_3 урахуванням процентної ставки в розмірі 2,5% на місяць (30% річних) за період з 01 вересня 2014 року по 31 грудня 2014 року проценти складають суму в розмірі 146,45 грн із розрахунку: 1 460,50 (тіло кредиту) грн х 30% річних (відсоткова ставка) х 122 дні : 365.

Таким чином розмір заборгованості за процентами станом на 31 грудня 2014 року складає 2 621,86 грн (1 161,36 грн + 146,45 грн), який відповідачем не спростовано.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів, судова колегія керується таким.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з умовами якої погодилася відповідач, також передбачено: 
- пеню за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожний день прострочки кредиту) та пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн в місяць (нараховується 1 раз в місяць, за наявності прострочки кредитування або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50,00 грн та більше); 
- штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, а саме – 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій.

Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені в розмірі 2 750,00 грн відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 10 березня 2010 року б/н в загальному розмірі 5 228,49 грн (заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 460,50 грн, заборгованість за процентами в розмірі 2 621,86 грн та штрафи в розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 646,13 (процентна складова)).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються за подачу позовної заяви – в розмірі 1 378,00 грн (а. с. 1).

Судові витрати, понесені відповідачем документально підтверджуються: за подачу апеляційної скарги – в розмірі 2 068,00 грн (а. с. 158).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про часткове задоволення позову, судовий збір підлягає стягненню: 

- з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» - в розмірі 510,37 грн із розрахунку: 14 068,75 грн (заявлені вимоги) : 5 228,49 грн (задоволені позовні вимоги) = 2,7; 1 378,00 грн : 2,7; 

- з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 – в розмірі 1 292,50 грн із розрахунку: 14 068,75 грн (заявлені вимоги) : 8 840,26 грн (вимоги, у задоволенні яких позивачеві відмолено) = 1,6; 2 068,00 : 1,6.

За правилами частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням викладеного, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 782,13 грн із розрахунку: 1 292,50 грн - 510,37 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – представника ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 липня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2010 року № б/н в загальному розмірі 5 228,49 грн (п`ять тисяч двісті двадцять вісім грн 49 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_2 , МФО 305299) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 ) 782,13 грн грн (сімсот вісімдесят дві грн 13 коп.) судового збору.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 09 квітня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина