ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

02 червня 2021 року                                                                                

м. Чернівці

справа № 720/1849/20

провадження №22-ц/822/510/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 

суддів: Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Вовкун Н.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 
       
учасники справи:

позивач ОСОБА_1 

відповідач Магальська сільська рада об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2021 року, головуючий у першій інстанції Вівчар Г.А.

ВСТАНОВИВ

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Магальської сільської ради об`єднаної територіальної громади Новоселицького району Чернівецької області про визнання права на земельну частку (пай).
Зазначала, що 07 березня 1992 року прийнята в члени колгоспу «Пам`ять Ілліча», а 27 жовтня 1992 року в члени селянської спілки «Раранча» с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області.
Селянській спілці «Раранча» Рідківської сільської Ради народних депутатів Новоселицької районної Ради народних депутатів Новоселицького району Чернівецької області видано Державний акт на право колективної власності на землю серії І-ЧВ №000009 від 02 вересня 1994 року. 
Посилалася на те, що помилково не включена до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай).
Розпорядженням Новоселицької райдержадміністрації Чернівецької області від 28 серпня 1997 року №278-Р «Про затвердження проектів паювання земель, переданих у колективну власність та розмір земельних часток (паїв)» затверджено проекти паювання земель, переданих у колективну власність селянської спілки «Раранча», розміри земельних часток (паїв) в умовних кадастрових гектарах 2,05 вартістю 5996 грн. 50 коп.
Також розпорядженням Новоселицької райдержадміністрації Чернівецької області від 7 червня 2006 року №260-Р «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) та видачу державних актів членам колишньої селянської спілки «Раранча» с.Рідківці Новоселицького району Чернівецької області» встановлено зміни в розмірі земельної частки (паю) 1,62 умовних кадастрових гектарів та вартість земельної частки (паю) 5011 грн. 09 коп.
Просила визнати право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) у розмірі 1,62 умовних кадастрових гектарах, розташовану на території с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області в межах адміністративно-територіальної одиниці Магальської сільської ради об`єднаної територіальної громади Новоселицького району Чернівецької області, виділивши із земель запасу чи резерву.
ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, просила визнати право на земельну частку (пай) у розмірі 1,62 умовних кадастрових гектарах, розташовану на території с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, виділивши із земель запасу чи резерву.
Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 4 січня 2021 року залучено до участі у справі співвідповідачем Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2021 року у позові ОСОБА_1 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Магальської сільської ради об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області та Головного управління Держгеокадастр у Чернівецької області про визнання права на земельну частку (пай) задовольнити.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, поважності причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, обізнаності ОСОБА_1 про порушене право з відповіді Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області від 18 листопада 2019 року №269н/ч-473, надання Новоселицькою районною державною адміністрацією Чернівецької області роз`яснення від 16 січня 2020 року №110/4-21, втрати трудової книжки, потреби звернення до архівного відділу Новоселицької районної державної адміністрації, стану здоров`я, майнового стану, відсутності можливості сплатити судовий збір. 

Вважає, що ОСОБА_1 помилково не була включена до списку, невнесення до зазначеного списку особи яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві Магальська сільська рада об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відмовляючи у позові ОСОБА_1 Магальської сільської ради об`єднаної територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області та Головного управління Держгеокадастр у Чернівецької області про визнання права на земельну частку (пай), суд першої інстанції керувався положеннями п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95, ч.4 ст. 2 Закону України «Про власність», ч.2-5 ст.267 ЦК України та дійшов висновку про відмову у позові за спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.
На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції вважав встановленим порушення права або охоронюваного законом інтересу ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 була членом селянської спілки «Раранча» с.Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, помилково не була включена до додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії !-ЧВ №000009 від 2 вересня 1994 року.

Водночас судом першої інстанції зазначено про сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, не надання суду доказів пропуску строку позовної давності ОСОБА_1 понад двадцять років.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно архівної довідки комунальної установи «Новоселицький районний трудовий архів» №1/628 від 09 грудня 2019 року у документах архівного фонду колективного господарства «Пам`ять Ілліча», СВК «Раранча» у відомостях про нарахування заробітної плати наявні відомості про те, що ОСОБА_3 за ОСОБА_4 працювала у вищезгаданих господарствах та у 1992 році мала 172 трудоднів, в 1993 році 255 трудоднів, 1994 році 324 трудоднів, 1995 році 263 трудоднів, 1996 році 123 трудодня.
З архівної довідки архівного відділу Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області №32 від 10 червня 2020 року вбачається, що в документах архівного фонду колективного господарства «Пам`ять Ілліча» з 07 березня 1992 року колгосп «Раранча», з 27 жовтня 1992 року селянська спілка «Раранча» за період з 1992-1995 роки є відомості про те, ОСОБА_5 була прийнята в члени колгоспу «Раранча» с. Рідківці Новоселицького району (протокол загальних зборів колгоспників від 07 березня 1992 року №2) та в члени селянської спілки «Раранча» (протокол загальних зборів членів селянської спілки «Раранча» від 27 жовтня 1992 року №6).
Відповідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00027465599 за актовим записом №38, 17 грудня 1988 року ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_8 .
З копії Державного акту на право колективної власності на землю серії І-ЧВ №000009 від 02 вересня 1994 року вбачається, що селянській спільні «Раранча» Рідківсьої сільської ради Новоселицького району передано у колективну власність 2518,7 гектарів землі. 
Згідно списку громадян, які працювали і працюють в селянській спілці «Раранча» і мають право на середню земельну частку на території Рідківської сульської Ради народних депутатів ОСОБА_3 не включено до списку.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права при прийнятті постанови
За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції на час виникнення правовідносин) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта.

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно з частиною першою статті 17 Земельного кодексу України, в редакції закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України, в редакції на час набрання ним чинності, передбачалось, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів -відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з повноважень, визначених у статті 122 ЗК України, саме районні державні адміністрації з 01 січня 2002 року до 31 грудня 2012 року були розпорядниками земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту, в тому числі земель запасу відповідної сільської ради.

Відповідно до вимог Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-VI «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 січня 2013 року, землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з пунктами 3 та 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу. 

У державній власності залишаються: а) розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони; б) земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; в) землі зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселенім, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпункті «а» пункту 3 нього розділу.

Відповідно до частини четвертої статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

На підставі п.1 Положенням про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 № 15 Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

За змістом пп.13 п.4 Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, затвердженим наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року № 308 Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Чернівецької області.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо (абзац четвертий пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляду цивільних справ»).

На підставі ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Разом з тим суд першої інстанції не визначився зі складом осіб, які беруть участь у справі, не роз`яснив право залучити до участі у справі співвідповідачем Новоселицьку районну державну адміністрацію.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц.

Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення  суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідачем Новоселицьку районну державну адміністрацію.

У такому разі суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права ОСОБА_1 на земельну частку (пай) на порушення норм процесуального права.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
      
Ураховуючи, що судом першої інстанції ухвалено правильне по суті рішення про відмову у позові ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну частку пай у розмірі 1,62 умовних кадастрових гектарах, розташовану на території с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, виділивши їй із земель запасу чи резерву, рішення підлягає зміні в мотивувальній частині з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 березня 2021 року змінити в мотивувальній частині, виклавши в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Дата складання повного судового рішення 3 червня 2021 року.

Головуючий                                                                 Н.Ю. Половінкіна

Судді                                                                                М.І. Кулянда 

                                                                               О.О. Одинак