ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 червня 2021 року           справа №200/7733/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Геращенка І.В., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Курчина С.А., представника відповідача Винятинської І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року (повне судове рішення складено 01 квітня 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/7733/20-а (суддя в І інстанції Зінченко О.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

                                                          УСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся через свого представника адвоката Курчина Сергія Анатолійовича до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Донецькій області (далі - Управління), в якому просив скасувати його постанову № ДЦ1000/1380/2НД/АВ/СПТД-ФС від 02 травня 2019 року про накладення штрафу у сумі 417300,00 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем прийнято оспорювану постанову за створення перешкод у діяльності інспекторів праці, про яку він дізнався лише 04 серпня 2020 року. Вважає, що зазначена постанова є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки він не створював будь-яких перешкод та будь-яким чином не заважав у проведенні інспекційного відвідування. Вказав, що він був відсутній за місцем своєї реєстрації, йому не було вручено жодного документа від відповідача, і відповідач фактично не приступив до проведення перевірки. Отже, вважаючи, що відповідачем порушено порядок притягнення його до відповідальності, звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою місцевого суду від 03 лютого 2021 року здійснено заміну первісного відповідача - Головного управління Держпраці в Донецькій області на його правонаступника - Східне міжрегіональне управління Державної служби України з питань праці.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року позов задоволено повністю.
Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці в Донецькій області про накладення штрафу № ДЦ1000/1380/2НД/АВ/СПТД-ФС від 02 травня 2019 року у сумі 417 300,00 грн.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що на підставі листа Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 лютого 2019 року та на підставі наказу від 28 лютого 2019 року, посадовими особами відповідача 20 березня 2019 року здійснено спробу проведення інспекційного відвідування за місцем реєстрації відповідача: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою двері відчинила особа, яка назвалась подругою позивача та зазначила, що він дійсно проживає за місцем реєстрації, але на цей момент відсутній. На телефонний номер позивача, який зазначений в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, був здійснений телефонний дзвінок, де позивач підтвердив, що дійсно проживає за місцем реєстрації, але не може бути присутнім 20 та 21 березня 2019 року. Крім того, позивач у телефонній розмові запевнив, що забезпечить свою присутність 10 квітня 2019 року та надасть документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування. У зв`язку з встановленими обставинами, інспекторами праці 20 березня 2019 року складений акт про неможливість проведення інспекційного відвідування та строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 10 квітня 2019 року. 21 березня 2019 року рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу позивача, зазначену у ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, направлена копія направлення на проведення інспекційного відвідування, повідомлення про проведення інспекційного відвідування, акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, вимога про надання документів, в якій було зазначено, що інспекційне відвідування призупинено на 20 днів. Зазначені документи отримані позивачем 28 березня 2019 року. Оскільки позивачем 10 квітня 2019 року не були надані документи для здійснення перевірки, окрім того, була здійснена спроба телефонного дзвінка до позивача о 10 год. 02 хв., проте позивач на телефонний дзвінок не відповів. З урахуванням чого, відповідач вважає, що позивачем створені перешкоди у діяльності інспекторів праці, а саме: ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, у зв`язку з чим, 18 квітня 2019 року прийнято рішення про розгляд справи про накладення штрафу на позивача з призначенням справи до розгляду на 02 травня 2020 року.
02 травня 2019 року відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу у розмірі 417 300,00 гривень. Вважає, що діяв в межах закону.

Відзив на апеляційну скаргу представника позивача залишений без розгляду, оскільки направлений до суду з порушеням норм процесуального права - він не був надісланий іншій особі, що бере участь в справі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа – підприємець (ІПН НОМЕР_1 , за місцезнаходженням: АДРЕСА_2 (арк.справи 38-43).
03 квітня 2018 року позивачу видана довідка № 1443045558 про те, що він є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою: АДРЕСА_2 (арк. справи 37).
01 серпня 2019 року позивачу видана довідка № 6331-5000118738 про те, що він є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою: АДРЕСА_3 (арк. справи 36).
Судом встановлено, що на адресу Головного управління Держпраці у Донецькій області надійшов лист Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 лютого 2019 року № 24355/08-3 щодо проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, встановлених за результатами аналізу отриманої інформації (арк. справи 77-78).
Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 18 березня 2019 року № 528, керуючись Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 р. № 295, на підставі інформації отриманої від Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 28 лютого 2019 року № 2455/08-3/4 призначено на 20 березня 2019 року тривалістю два робочих дні, провести інспекційне відвідування зі здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (арк. справи 16, 95).
На підставі наказу від 18 березня 2019 року № 528 складено направлення на проведення інспекційного відвідування від 18 березня 2019 року за № 383/04.3/15-08, яким визначено, що під час інспекційного відвідування буде здійснено контроль за додержанням законодавства про працю у ФОП ОСОБА_1 з питань оформлення трудових відносин за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 (арк. справи 93-94).
18 березня 2019 року за вихідним № 04.3-11-8/2420-19 відповідачем складено повідомлення про проведення інспекційного відвідування з 20 березня 2019 року про проведення інспекційного відвідування щодо додержання вимог законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (арк. справи 92).
20 березня 2019 року Головним управлінням Держпраці у Донецької області складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ДЦ 1000/1380/НД/АВ.
Згідно вказаного акту, інспекторами праці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснено спробу проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_1 за адресою його місця реєстрації: АДРЕСА_2 та за місцезнаходженням, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте у зв`язку з відсутністю об`єкта за місцем реєстрації, інспекційне відвідування виявилось не можливим, у зв`язку з чим строк проведення інспекційного відвідування зупинений до 10 квітня 2019 року (арк. справи 79-80).
Відповідачем від 20 березня 2019 року за № ДЦ 1000/1380/ПД складена вимога про надання документів позивачем, в якій зазначено, що у зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю та неможливістю проведення інспекційного відвідування згідно акту № ДЦ/1000/1380/НД/АВ від 20 березня 2019 року, строк проведення інспекційного відвідування зупинений на 20 днів та зобов`язано позивача у строк до 10-00 год. 10 квітня 2019 року надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування (арк. справи 101-102).
З рекомендованого повідомлення, представленого відповідачем, судом встановлено, що позивачу за адресою його реєстрації: АДРЕСА_2 , зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, направлено повідомлення про проведення інспекційного відвідування від 18 березня 2019 року, акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 20 березня 2019 року, вимогу про надання документів від 20 березня 2019 року, які отримано - 28 березня 2019 року. Згідно рекомендованого повідомлення кореспонденцію отримано: «членом сім`ї сестрою ОСОБА_4 » (арк. справи 103).
10 квітня 2019 року відповідачем здійснено повторний вихід за місцезнаходженням позивача для проведення інспекційного відвідування, за результатами чого складено акт про неможливість інспекційного відвідування/невиїзного інспектування №ДЦ 1000/1380.2НД/АВ, у зв`язку із відсутністю позивача за адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (арк.справи 82-85).
02 травня 2019 року відповідачем складена постанова про накладення штрафу на підставі акту про неможливість інспекційного відвідування від 10 квітня 2019 року № ДЦ1000/1380/2НД/АВ у розмірі 417300,00 грн. за створення перешкод у діяльності інспекторів праці (арк. справи 97-98).
Щодо строку звернення позивача з адміністративним позовом, суд зазначає наступне.
Статтею 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
В позовній заяві позивач просив поновити строк звернення до адміністративного суду на оскарження спірної постанови у зв`язку з тим, що зазначена постанови ним отримана лише 04 серпня 2020 року (арк. справи 11-12).
Приймаючи до уваги, що відповідачем не надано доказів вручення спірної постанови раніше ніж 04 серпня 2020 року, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позивач дізнався про спірну постанову 04 серпня 2020 року, а тому звернувся до суду у межах шестимісячного строку звернення до суду, визначеного статтею 122 КАС України, з моменту з якого позивач дізнався про існування спірної постанови.
Стосовно спірних обставин у справі, суд виходить із наступного.
Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), він регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Згідно з частини 1 статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю.
Відповідно до пункту 2 зазначеного Порядку, чинного на момент проведення перевірки та прийняття спірної постанови, передбачалось, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).
Згідно пункту 5 Порядку № 295, інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин та за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.
Пунктом 6 Порядку № 295 визначено, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.
Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
За приписами пункту 8 Порядку № 295 встановлено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі.
Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.
Згідно пункту 9 Порядку № 295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.
Відповідальність за порушення законодавства про працю визначена статтею 265 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз. 6 частини 2) та вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абз. 7 частини 2).
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначає Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою КМУ від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).
Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акту про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Відповідно до підпунктів 3-8 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.
Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.
У разі надходження від суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого порушено справу, обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду, строк розгляду справи може бути продовжений уповноваженою посадовою особою, але не більше ніж на 10 днів.
Про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.
Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.
Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Розгляд справ на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, акта, зазначеного в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, здійснюється уповноваженими посадовими особами Держпраці та її територіальних органів.
Відповідачем прийнято постанову про накладення на позивача штрафу на підставі абзацу 7 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній на момент накладання штрафу), а саме за вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Частина 2 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачала, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:
фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац 2 частини 2 статті 265 КЗпП України).
Абзацом 6 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України передбачалась відповідальність фізичної особи-підприємця, яка використовує найману працю, за недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.
Вчинення дій, передбачених абзацом шостим цієї частини, при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини, - у стократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення (абзац 7 частини 2 статті 265 КЗпП України).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на наступне.
По-перше, відповідачем не надано до суду жодного доказу використання позивачем, як фізичною особою-підприємцем, найманої праці при наявності відповідних повноважень на отримання такої інформації до проведення інспекційного відвідування у відповідності до пункту 6 Порядку № 295.
З таким висновком місцевого суду не може погодитись судова колегія.
Так, пунктом 6 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 (на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Порядок № 295) встановлено, що під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування інспектор праці, якщо тільки він не вважатиме, що це завдасть шкоди інспекційному відвідуванню або невиїзному інспектуванню, може одержати інформацію та/або документи, що стосуються предмета інспекційного відвідування чи невиїзного інспектування, від об`єкта відвідування, державних органів, а також шляхом проведення аналізу наявної (загальнодоступної) інформації про стан додержання законодавства про працю.
Документи, отримані під час підготовки до проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, що містять інформацію про порушення об`єктом відвідування вимог законодавства про працю, долучаються до матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.
При цьому, вжите у п. 6 Порядку № 295 слово «може», означає, що на інспектора праці не покладається обов`язок одержання таких документів чи інформації.
Варто додати, що судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи міститься лист Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, який являвся піставою для здійснення даного інспектування, де зазначено, що стосовно працівника позивача ( ОСОБА_5 ) відсутнє повідомлення про прийняття на роботу, що є порушенням законодавства стосовно оформлення трудових відносин.
Окрім того, питання щодо отримання таких документів під час інспекційного відвідування реалізується відповідно до п.п.2 п. 11 Порядку №295: інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги.

По-друге, підставою для задоволення позову місцевим судом зазначено, що як вбачається з акту про неможливість проведення інспекційного відвідування від 20 березня 2019 № ДЦ 1000/1380/НД/АВ інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 не було проведено у зв`язку з відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування) (арк. справи 17-19).
10 квітня 2019 відповідачем складено акт про неможливість інспекційного відвідування №ДЦ1000/1380/НД/АВ, зі змісту якого вбачається, що інспекційне відвідування не було проведено у зв`язку із створенням перешкод у діяльності інспектора праці, а саме: на вимогу про надання документів від 20 березня 20189 року № ДЦ1000/1380/ПД, позивач 10 квітня 2019 року до 10 год. 00 хвилин документи не надав, о 10 год. 05 хв. за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 , двері інспекторам праці не відчинили. Крім того, інспектором праці ОСОБА_3 була здійснена спроба телефонного дзвінка на телефонний номер позивача ( НОМЕР_2 ), який не відповів. Отже, ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, ненадання доступу до виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця, ненадання для ознайомлення книг, реєстрів та документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, їх завірених копій або витягів, ненадання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування та ненадання керівником (його уповноваженим представником)об`єкта відвідування усних/письмових пояснень з питань, що стосуються законодавства про працю, та відсутністю позивача за місцезнаходженням, стало підставою для складання зазначеного акту (арк. справи 20-24).
Як вбачається з актів про неможливість інспекційного відвідування від 20 березня 2019 № ДЦ1000/1380/НД/АВ та від 10 квітня 2019 №ДЦ1000/13807/2НД/АВ, як вже зазначалось судом, інспекційне відвідування не було проведено. При цьому, в актах відсутні посилання відповідача на порушення позивачем законодавства про працю та норми діючого законодавства, які ним в цій частині порушено.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що інспектори праці відповідача фактично не приступили до проведення інспекційного відвідування позивача, оскільки ними не були виконані зазначені вище вимоги Порядку № 295, та ними не було встановлено порушень позивача з підстав законодавства про працю, що, в свою чергу, у відповідності до приписів пункту 2 Порядку № 509, виключає можливість його притягнення до відповідальності у вигляді штрафу за частиною 2 статті 265 КЗпП України.
Проте, і з такими висновками місцевого суду не може погодитись судова колегя апеляційного суду.
Щодо не встановлення порушень позивача законодавства про працю, що, в свою чергу, відповідно до рішення суду першої інстанції у відповідності до приписів пункту 2 Порядку № 509, виключає можливість його притягнення до відповідальності у вигляді штрафу за частиною 2 статті 265 КЗпП України, місцевим судом невірно трактовано зазначений пункт Порядку №509, адже ним встановлено що: штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акту про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Тобто, Порядком №509 передбачено можливість накладення штрафу на підставі акту про виявлені порушення законодавства про працю. В той же час, Порядком № 295 передбачено такі види актів, саме: акт інспекційного відвідування, акт про неможливість проведення інспекційного відвідування. А головне, КЗпП України до порушень законодавства про працю, за яке може бути застосований штраф, віднесено недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні. Такі порушення і мають фіксуватись відповідним актом.
Рішення суду першої інстанції щодо того, що інспектори праці не приступили до проведення інспектування є хибним, адже ними були вчинено ряд дій (вихід за місцезнаходженням, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивача, складено документи, передбачені Порядком № 295, направлено копію направлення на проведення інспекційного відвідування, повідомлення про проведення інспекційного відвідування, акт про неможливість проведення інспекційного відвідування, винесено в межах повноважень вимогу про надання документів, на підставі якої зупинено строк проведення інспекційного відвідування).

Щодо вчинення позивачем перешкод у діяльності інспекторів праці суд зазначає наступне.
Дії або бездіяльність об`єкта відвідування, які підпадають під визначення перешкоди у діяльності інспектора праці, визначені у п. 16 Порядку № 295, і їх перелік є вичерпним.
Так, пунктом 16 Порядку № 295 визначено, що у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою.
Із зазначеного вбачається, що перешкодою у діяльності інспектора праці є відмова у допуску до проведення відвідування, а саме:
- ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування або
- перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 295, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;
7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.
Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (п. 12 Порядку № 295).
З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із відсутністю об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відповідачем складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 20 березня 2019 № ДЦ1000/1380/НД/АВ, на підставі якого прийнято вимогу про надання документів від 20 березня 2019 року № ДЦ1000/1380/ПД (арк. справи 101-102).
Як вже було зазначено судом, вказану вимогу направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку і як вбачається з рекомендованого повідомлення (арк. справи 103 ) отримано її 28 березня 2019 року членом родини сестрою ОСОБА_4 .
Суд погоджується з доводами позивача про неможливість виконання вказаної вимоги у зв`язку з наступним.
Відповідачем не надано жодного доказу, що ОСОБА_4 , яка отримала документи, є сестрою позивача, або іншим членом сім`ї позивача.
Колегія суддів вважає правильним такий висновок місцевого суду, який є достатнім для задоволення позову.
Так, відповідно до приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем застосовано до позивача штраф на крупну суму – 417 300,00 грн, - стократний розмір мінімальної заробітної плати. 
Отже, Управління, в тому числі, з огляду на приписи ст. 2 КАС України, повинно було пересвідчитись при прийнятті оскаржуваного рішення в отриманні саме позивачем  або членом його сім`ї відповідних документів, зокрема, й вимоги (а у випадку виникнення спору в суді - довести це).
В свою чергу, позивач в суді стверджував про те, що в нього є лише одна сестра, надавши документи, що її прізвище не ОСОБА_4 .
Відтак, відсутні докази для тверджень про те, що позивач створив перешкоди для проведення інспекційного відвідування, за що на нього накладений штраф оскаржуваною постановою.
При цьому колегія суддів не бере до уваги посилання в апеляційній скарзі на рішення Верховного Суду (постанова від 13.06.2018 у справі № 820/6755/16; постанова від 20.06.2018 у справі № 809/1198/17), оскільки за обставин цих справ одержувачами кореспонденції були юридичні особи.

З іншими доводами суду першої інстанції з цього приводу, наведеними нижче, колегія суддів не погоджується.
Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила надання послуг), адресат - фізична або юридична особа, якій адресується поштове відправлення, поштовий переказ, прізвище, ім`я та по батькові або найменування якої зазначені на поштовому відправленні, бланку поштового переказу в спеціально призначеному для цього місці.
Як зазначив суд першої інстанції, відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, законодавець проводить чітку межу між фізичною особою (стаття 24 ЦКУ людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою) та фізичною особою-підприємцем (яка в свою чергу є, насамперед, суб`єктом господарювання, та в розумінні ст. 55 ГКУ є учасником господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна. Суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці).
Таким чином, в розумінні Правил надання послуг тотожність мають саме поняття фізична особа-підприємець та юридична особа.
Саме тому, порядок вручення поштових відправлень фізичній особі - підприємцю та фізичній особі суттєво відрізняються.
Так, в вищезазначеному повідомленні про вручення поштового відправлення вказано, що воно вручене члену сім`ї фізичної особи ОСОБА_6 .
Згідно положенням пункту 99 Правил надання послуг дійсно, рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
Але в даному випадку поштове відправлення було адресовано суб`єкту господарювання фізичній особі - підприємцю ОСОБА_6 .
Тому і вручення такого відправлення повинно відбуватись в порядку пункту 96 Правил надання послуг - реєстровані поштові відправлення (крім рекомендованих), адресовані юридичним особам, видаються їх представникам, уповноваженим на одержання пошти, в об`єкті поштового зв`язку на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку. Копія довіреності, засвідчена в установленому порядку, зберігається в об`єкті поштового зв`язку.
Отже, поштове відправлення повинно було передаватись особисто ОСОБА_6 або уповноваженій ним особі.
З огляду на той факт, що фізична особа - підприємець ОСОБА_6 не надавав на отримання адресованої йому кореспонденції довіреності жодній особі, вручення поштового повідомлення іншій особі в жодному разі не можна розглядати як повідомлення належним чином позивача про інспекційне відвідування.
Проте, колегія суддів зауважує, що в спірних правовідносинах (як щодо дотримання законодавства про працю, так і щодо вручення поштових відправлень) ОСОБА_6 не виступає як учасник господарських відносин. Правилами надання послуг передбачена регламентація вручення поштових відправлень лише фізичним або юридичним особам. ФОП ОСОБА_6 до юридичних осіб не належить в цих відносинах.
Колегія суддів погоджує висновок місцевого суду про те, що недоречними є посилання відповідача на той факт, що позивач був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку, адже належних та беззаперечних доказів про це відповідачем не надано, а сам лише один акт, складений інспекторами праці, тобто, зацікавленими особами, до таких беззаперечних доказів віднести не можна, оскільки він не підкріплений жодними об`єктивними доказами, наприклад, аудіозаписом такої розмови.
За таких обставин, суд першої інстанції в цілому дійшов правильного висновку про відсутність в діях позивача перешкод в діяльності інспектора праці, за вчинення яких його було притягнуто до відповідальності у вигляді накладення штрафу, хоч і з деякими помилковими мотивами, що виправляється апеляційним судом шляхом зміни мотивувальної частини судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;  2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але ухвалив судове рішення з частковим порушенням норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 317 КАС України є підставою для зміни судового рішення.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                          ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 березня 2021 року у справі № 200/7733/20-а – змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині – залишити без змін.
Повне судове рішення – 30 червня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін
                                                                                                    
                                                                                                                                                                                                                                                  І. В. Геращенко