ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року	Львів	Справа № 460/3973/19 пров. № А/857/11622/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                  Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,
          
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року, прийняте суддею Комшелюк Т.О. у місті Рівному у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                             встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (надалі – ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) визнання протиправними дій відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити позивачу відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована йому на виконання рішення у справі № 2-а-245/11 від 9 березня 2011 року в жовтні 2012 року в сумі 33717,38 грн і виплачена у лютому 2018 року, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідно до зазначеного Закону компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з грудня 2012 року по квітень 2018 року на суму пенсії в розмірі 33717,38грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Рівненській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії згідно з постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 9 березня 2011 року по справі № 2-а-245/11; зобов`язано ГУПФУ в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з липня 2012 року по березень 2018 року на суму пенсії 33717,38грн.
В задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання нарахувати та виплатити згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за квітень 2018 року – відмовлено.
Задовольняючи частково позов, суд виходив з того, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. Доводи відповідача, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а має характер одноразової виплати, є безпідставними. Отже, оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось з вини органу, що призначає і виплачує таку, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати. Безпідставними є і доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Рівненській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач не була позбавлена права звернутися до суду за захистом своїх прав з липня 2012 року у разі незгоди  із способом виконання Фондом постанови Дубровицького районного суду Рівненської області у справі №2-а-245/11. В той же час з позовними вимогами звернулася лише 05.12.2019 року, у зв`язку із чим пропустила строки звернення, визначені ст.122 КАС України.
Крім того, рішення суду відповідачем виконано, а тому згідно з статтею 48 КАС України, ГУПФУ в Рівненській області є неналежним відповідачем, при цьому покликається на постанову Верховного Суду України від 08 липня 2015 року в справі № 3-316гс15. Не враховано також, що виплата коштів за рішенням суду носить разовий характер та не підпадає під дію статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». 
Також судом невірно застосований індекс інфляції, а отже, невірно проведено розрахунок компенсації. Позивач фактично перебрав на себе дискреційні повноваження щодо обрахунку компенсації.
Крім цього, судом не встановлено вини Фонду (статті 1166 ЦПК України) і не враховано статтю 5, частину 1 статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 9 березня 2011 року по справі № 2-а-245/11, яка набрала законної сили 14 травня 2012 року, позов ОСОБА_1 задоволений частково, а саме: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України Дубровицького району Рівненської області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку розміру державної пенсії та додаткової щомісячної пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Дубровицького району Рівненської області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 державної пенсії у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% від мінімальної пенсії за віком з 17 серпня 2010 року по 17 лютого 2011 року з урахуванням сум фактично проведеної виплати; в решті позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного вище судового рішення, відповідачем здійснено відповідний перерахунок пенсії позивачеві та нараховано кошти в сумі 33717,38 грн, що підтверджується протоколом від 12 листопада 2012 року, а фактичну виплату перерахованої пенсії здійснено у квітні 2018 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 12 листопада 2019 року та не спростовано відповідачем.
11 листопада 2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно з постановою Дубровицького районного суду Рівненської області від 9 березня 2011 року по справі № 2-а-245/11.
Листом від 27 листопада 2019 року за № 1754/02.8 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для виплати компенсації. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Крім того, пенсійний орган повідомив позивачу, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, проводилась Державною казначейською службою України.
Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Відповідно до статті 1 цього Закону підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі необхідно розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачає, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Крім того, пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, відтворюють положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
При цьому необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Колегія суддів звертає увагу, що використане у статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому необхідно зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Разом з тим, коли суми нараховуються на виконання рішення суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним його виконанням. А отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.
За таких обставин, право на компенсацію позивач набуває після набрання законної сили судовим рішенням та у разі несвоєчасної виплати відповідачем сум доходу, які стягнуто на підставі цього рішення.
Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а, постанові від 15 серпня 2019 року в справі № 674/24/17,  від 31 березня 2020 року в справі № 817/621/18.
Як підтверджується матеріалами справи, на виконання постанови Дубровицького районного суду Рівненської області від 09 березня 2011 року у справі №2-а-245/11, відповідачем здійснено відповідний перерахунок пенсії позивачеві та нараховано кошти в сумі 33717,38грн, що підтверджується протоколом від 12 листопада 2012 року, а фактичну виплату перерахованої пенсії здійснено у квітні 2018 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача від 12 листопада 2019 року.
На звернення позивача про проведення розрахунку і виплати компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, відповідач листом від 27 листопада 2019 року №1754/02.8 повідомив, що підстави для виплати компенсації відсутні, оскільки сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Крім того, пенсійний орган повідомив позивача, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, проводилась Державною казначейською службою України, а тому вини пенсійного органу немає.
Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені доводи апелянта про те, що перерахунок пенсії позивача на виконання судового рішення не є доходом у розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а має характер одноразової виплати, є безпідставними, оскільки ці кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у розмірі меншому, ніж передбачено законодавством, а тому зазначена сума є доходом в розумінні статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
Щодо доводів апелянта про те, що пенсійний орган не є належним відповідачем у справі, оскільки кошти виплачені Головним управлінням Державної казначейської служби України в Рівненській області, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки обов`язок по розрахунку та виплаті компенсації покладається саме на орган, який вчасно не виплатив особі дохід.
Також, суд вказує на неможливість застосування шестимісячного строку звернення до адміністративного суду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою доходу як складової конституційного права на соціальний захист, до якого належить, зокрема, й пенсія, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізації передбаченого частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» права пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком, що узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою, зокрема, в постанові від 19 червня 2018 року в справі № 646/6250/17.
З приводу покликання апелянта на те, що при обрахунку компенсації за втрату частини доходів  у зв`язку із порушенням строків їх  виплати, судом та позивачем невірно застосований індекс інфляції, а отже, невірно проведено розрахунок компенсації, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не здійснювався обрахунок суми, яка підлягає нарахуванню та виплаті позивачу, суд зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з липня 2012 року по березень 2018 року на суму пенсії 33717,38грн.
33717,38 грн. – це сума, з якої обраховується компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.
Визначення судом лише періоду, за який повинна бути здійснена компенсація втрати частини доходів без зазначення розміру, який підлягає нарахуванню та виплаті відповідає висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 14 травня 2019 року у справі №487/6312/16-а та  від 14 травня 2019 року у справі №804/2994/18.
Крім того, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні решта позовних вимог відповідачем не оскаржується в апеляційному порядку, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції не є предметом апеляційної перевірки. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про обґрунтованість підстав для часткового задоволення позову.
Апеляційний суд при прийнятті даного рішення також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №  4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.  1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №  303-A, п. 29).
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.
Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                         постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 460/3973/19 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич